OBH 1677/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Garamvári Miklós
A vizsgálat megindítása
	A panaszos Hivatalomhoz intézett beadványában azt sérelmezte, hogy gyermekét az óvodában az óvónő testileg bántalmazta.
Az ügyben 1999. június 08-án vizsgálatot indítottam.
	A vizsgálat megindításával egyidejűleg, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 18. § (2)-(4) bekezdése alapján megkerestem Budapest-Zugló Polgármesterét és kértem, hogy a jelzett üggyel kapcsolatban folytatott eljárás dokumentumait - illetve azok másolati példányait - betekintés céljából, Hivatalomhoz soron kívül küldje meg.

Az érintett alkotmányos jogok
Eljárásom során a következő alkotmányos jogokat vizsgáltam az üggyel kapcsolatban:
•	A Magyar Köztársaság Alkotmányának (a továbbiakban: Alkotmány) 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
•	Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
•	Az Alkotmány 57. § (5) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.
•	Az Alkotmány 64. §-a szerint a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé.

A vizsgálat megállapításai
	A panaszos, valamint Budapest-Zugló Polgármestere által rendelkezésemre bocsátott dokumentumok alapján megállapítottam, hogy a XIV. kerület, Kántorné sétány 9. szám alatti Napköziotthonos Óvoda 7-es csoportjába járó óvodáskorú gyermek szüleinek elpanaszolta, hogy egyik csoporttársa ráült a kezére, mire ő beleharapott a vállába. A gyermek állítása szerint az óvodapedagógus büntetésből ráütött a szájára. A megharapott gyermek szülője elmondta, hogy gyermeke az esetet ugyanígy mesélte el.
	A panaszos sérelmével először az intézmény vezetőjéhez fordult, aki őt 1998. október 20-án, személyes megbeszélésre hívta. A megbeszélésen közölte a panaszossal, hogy a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján nem állapítható meg a testi fenyítés ténye. Elmondta a szülőnek, hogy az érintett óvodapedagógus munkáját mindig odaadással, a csoport érdekeit szem előtt tartva végezte, más szülőktől eddig sem a személye, sem a munkája ellen nem érkezett panasz. Minderre hivatkozva elutasította a panaszos azon kérését, hogy az óvodapedagógus ellen fegyelmi eljárást kezdeményezzen. Felajánlotta azonban, hogy a panaszos ikergyermekeit átteszi egy másik csoportba vagy – ha a szülő ezt kívánja - segít őket áthelyezni egy másik óvodába.
	A panaszos egyik javaslatot sem fogadta el, hanem egy rendkívüli szülői értekezlet összehívását követelte, amelyet 1998. november 04-én tartottak meg az óvodában. A szülői értekezleten megjelentek a 7-es csoportba járó gyermekek szülei, a Budapest XIV. kerületi Polgármesteri Hivatal óvodai szakreferense, az óvodavezető és helyettese, valamint az intézményi Közalkalmazotti Tanács (KAT) elnöke.
	A jegyzőkönyv alapján megállapítható, hogy az óvodavezető kézzelfogható bizonyítékok hiányában nem kívánt fegyelmi eljárást indítani az érintett óvodapedagógussal szemben, tekintettel azonban arra, hogy a szülő bizalma megrendült az óvónőben, továbbra is fenntartotta a gyermekek másik csoportba történő áthelyezésével kapcsolatos javaslatát, melyről a panaszost írásban is tájékoztatta.
	Időközben a panaszos Budapest-Zugló Polgármesteri Hivatal Művelődési és Oktatási Ügyosztályához is panasszal fordult, amelyről az óvodai szakreferens feljegyzést készített. Felhívta a panaszos figyelmét arra, hogy amennyiben az ügy fenntartó általi teljes kivizsgálását kéri, úgy a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (a továbbiakban: Kot.) alapján írásban nyújtson be törvényességi kérelmet a jegyzőhöz. A panaszos ennek eleget tett. A törvényességi kérelem alapján lefolytatott eljárás során az érintett óvodapedagógus egyértelműen tagadta, hogy a gyermek ellen testi fenyítést alkalmazott volna.
	Budapest-Zugló Jegyzője a panaszos törvényességi kérelmét bizonyítékok hiányában, a Kot. 83. § (4) bekezdés a) pontja alapján, amely szerint a törvényességi kérelem tekintetében a nevelési-oktatási intézmény fenntartója jár el és hoz másodfokú döntést, 1998. december 22-én kelt, 10/265/1998. számú alakszerű határozatával elutasította, egyben felhívta a panaszos figyelmét a törvényes jogorvoslati lehetőségre nyitvaálló határidőre is.
	A határozat ellen a panaszos – a jegyző határozatában megjelölt, perre illetékes bíróság helyett - Budapest-Zugló Polgármesteréhez fordult, aki a panaszt azért utasította el, mert hatáskörének hiányában nem volt jogi lehetősége az ügyben eljárni.
 	A panaszos 1999. március 25-én Budapest-Zugló Alpolgármesteréhez fordult, aki ugyancsak felhívta a figyelmet arra, hogy a jogorvoslati lehetőség elmulasztása miatt külön intézkedést nem tehet. A panaszos az elutasítást követően 1999. március 29-én Budapest Főváros Közigazgatási Hivatal vezetőjéhez intézett beadványt. A hivatalvezető 1999. április 1-jén kelt, 01-8494/1999. számú levelében tájékoztatta a panaszost arról, hogy az intézményben történt meghallgatások során felvett jegyzőkönyvek alapján nem nyert egyértelmű bizonyítást, hogy az óvodapedagógus testi fenyítést alkalmazott.
	Tekintettel arra, hogy az országgyűlési biztosnak nincs módja és lehetősége további bizonyítási eszközöket beszerezni tartalmilag azokra a bizonyítékokra kell hagyatkoznom, amelyeket az érintettek a rendelkezésemre bocsátottak. A szükséges bizonyítékok hiányában azonban a gyermek emberi méltósághoz fűződő alkotmányos jogával összefüggő visszásság megállapítása nem lehetséges.
	Megállapítottam azonban, hogy az ügyben nem sérült a panaszos panasz előterjesztéséhez, valamint a jogorvoslathoz fűződő alkotmányos emberi joga. A különböző közigazgatási szervekhez intézett beadványokat az arra illetékesek megvizsgálták, a tőlük elvárható intézkedések megtételében nem terheli őket mulasztás. Nem állapítottam meg az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvényben megjelölt és az országgyűlési biztos fellépését igénylő alkotmányos emberi-állampolgári jogokkal összefüggő egyéb visszásságot sem, ezért a Hivatalomnál folyó eljárást megszüntetem, a vizsgálatot lezárom.

Budapest, 2000. augusztus 28.

Gönczöl Katalin