OBH 1515/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az eljárás megindulása:
	A panaszos beadványában sérelmezte, hogy egy ügyben megalapozatlanul, ráadásul kétszer alkalmaztak vele szemben fegyelmi fenyítést, továbbá az enyhébb büntetés-végrehajtási szabályok alkalmazásának felfüggesztéséről nem tájékoztatták, arról csak úgy értesült, hogy neve nem szerepelt az eltávozásra engedélyezett névsorban.
	A panaszra figyelemmel alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság gyanúja miatt vizsgálatot rendeltem el, ennek keretében a Büntetésvégrehajtás Országos Parancsnokától fegyelmi és orvosi iratok megküldését kértem.

Érintett alkotmányos jogok:
Jogállamiság, jogbiztonság elve, tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bek.) 
Jogorvoslathoz való jog ( Alkotmány. 57. § /5/ bek. )

Alkalmazott jogszabályok:
1979. évi 11. Tvr. a büntetések és intézkedések végrehajtásáról
	2. § (4) Az elítéltet a büntetés és az intézkedés végrehajtása során jogorvoslati jog illeti meg.
	28/A. § (1) Ha az elítélt a fogházban végrehajtandó szabadságvesztésből legalább három hónapot, illetőleg, ha a börtönben végrehajtandó szabadságvesztésből legalább hat hónapot kitöltött, a büntetés-végrehajtási bíró úgy rendelkezhet, hogy a fogház, illetőleg a börtön végrehajtásának szabályainál enyhébb szabályok alkalmazhatók. Ebben az esetben az elítélt
a) a büntetés-végrehajtási intézetből huszonnégy órát, kivételesen negyvennyolc órát meg nem haladó időre, havonta legfeljebb négy alkalommal eltávozhat, azokon a napokon, amelyeken nem végez munkát;
	(4) Ha az elítélt az eltávozással, illetőleg a büntetés-végrehajtási intézeten kívüli munkavégzéssel kapcsolatos magatartási szabályokat ismételten vagy súlyosan megszegi, így különösen, ha az eltávozásról nem az előírt időn belül tér vissza, vagy más, súlyos fegyelemsértést követ el, a büntetés-végrehajtási intézet parancsnoka felfüggeszti az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazását, és előterjesztést tesz a büntetés-végrehajtási bírónak az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazásának megszüntetése iránt.
6/1996 (VII.12.) IM. rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól.
	6. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a fogvatartottnak a fogvatartással összefüggő ügyében - hivatalból vagy kérelemre - azon intézet kijelölt szervezeti egységének a vezetője dönt, ahol a fogvatartott a büntetés vagy intézkedés végrehajtása céljából tartózkodik. A fogvatartott a fogvatartással összefüggő ügyében - a kérelem, bejelentés tárgyának a megjelölése nélkül - személyes meghallgatást kérhet az intézet szervezeti egységeinek a vezetőitől vagy a parancsnoktól, hozzájuk írásban közvetlenül is fordulhat.
	(2) A fogvatartott az (1) bekezdés szerinti döntés (intézkedés, határozat) ellen, vagy annak elmulasztása esetén panasszal fordulhat a parancsnokhoz. Ha a döntést a parancsnok, vagy jogszabályban meghatározott esetekben a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága (a továbbiakban: Országos Parancsnokság) kijelölt szervezeti egységének a vezetője hozta, a panaszt az országos parancsnok bírálja el.

11/1996. (X. 15.) IM rendelet a büntetés-végrehajtási intézetekben fogvatartottak fegyelmi felelősségéről
	5. § (1) Az intézet a fogvatartott fegyelmi felelősségét csak az e rendeletben meghatározott eljárás során hozott határozattal állapíthatja meg.
	7. § (1) A fogvatartott ellen a bv. szervezet személyi állományának a tagja köteles fegyelmi eljárást kezdeményezni, ha fegyelmi vétség elkövetését észleli, vagy fegyelmi vétség elkövetéséről tudomást szerez.
	9. § (1) A fegyelmi jogkör gyakorlója - ha az ügyet nem utalta a nevelő hatáskörébe - a 8. § (1) bekezdésében meghatározott határidőn belül
a) dönt a fegyelmi eljárás elrendeléséről, kijelöli a kivizsgálást végző személyt (a továbbiakban: vizsgáló), megjelöli a vizsgálat határidejét,
b) dönt a fogvatartott esetleges elkülönítéséről,
c) a fegyelmi eljárás elrendelését megtagadja.
	(2) Az elsőfokú fegyelmi eljárást - a 17. § (1) bekezdésének a)-b) pontjaiban meghatározott kivételektől eltekintve - az elrendeléstől számított tizenöt napon belül, a fegyelmi felelősség tárgyában hozott érdemi határozattal kell befejezni.

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos  1992. május 17-től töltötte szabadságvesztés büntetését a Budapesti Fegyház és Börtönben, várható szabadulásának időpontja 1999. augusztus 7.-e volt. 
	A bíróság a panaszost 1999. január 19-én  a fokozatánál enyhébb büntetés-végrehajtási szabályok hatálya alá helyezte, melyre tekintettel a büntetés-végrehajtási intézet befogadási és foglalkoztatási bizottsága külső munkahelyre, zsargon szerint a   "Venyigére" osztotta be.
	A panaszos a számára kijelölt munka ellen kifogást jelentett be arra hivatkozással, hogy balesetet szenvedett gerince nem terhelhető. A panaszára figyelemmel orvosi vizsgálatra küldték, ahol külsőleg elváltozást nem tapasztaltak, de 1999. február 1-én  esedékes röntgen vizsgálatra előjegyezték. A panaszos állítása szerint ezen a napon nem szerepelt a mozgatási, kisérési listán és amikor a munkába indulásra felszólították, azt megtagadta a röntgenvizsgálat miatt. A munka megtagadása miatt a panaszossal szemben fegyelmi eljárást kezdeményeztek.  
	 A kijelölt vizsgáló 1999.február 11-én kelt feljegyzésében rögzítette, hogy az egészségügyi osztály szakvéleménye szerint a panaszos nehéz fizikai munkát végezhet, de a gerincére ható terhelést kerülnie kell,  és a röntgen vizsgálat február 1-én valóban megtörtént. Ennek alapján  a vizsgáló nem tett javaslatot fenyítésre, azaz a fegyelemsértés tényét is megkérdőjelezte, vagy legalábbis elenyésző súlyúnak tekintette. A vizsgáló megállapításával, álláspontjával szemben T. J. osztályvezető feljegyzése szerint " A kivizsgálás során megállapítást nyert a fegyelmi vétség elkövetése, melyet  nevezett részben elismert, ezért a fentiek szerint határoztam" Az, hogy az osztályvezető miről határozott, az iratból nem derül ki, továbbá az sem, hogy a panaszos mit ismert el. Az osztályvezető fenyítést alkalmazott,  de az nem határozati formában történt, ezzel megsértette a 11/1996. IM rendelet 5. §-ban foglalt előírást. Feltehetően ezt a hibát próbálta orvosolni dr. B. Zs. jogtanácsos, aki az osztályvezető nevében  1999. április 22-én  készített I. fokú, feddés fenyítést kiszabó határozatot. Az indokolás szó szerint megegyezik az osztályvezető fent idézett feljegyzésével. A panaszos ezért gondolhatott egy ügyben két fenyítésre. (Megjegyzendő, hogy az utólagos határozat  pontosan egy héttel  az ügybeni iratok megküldése iránti megkeresésem után készült.) 
	A panaszos a  fenyítés ellen panaszt jelentett be az intézet BVOP biztos parancsnokához, aki a  panaszt 1999. március 1-én elutasította azzal, hogy az I. fokú határozat mindenben helytálló, a fogvatartott jogtalanul maradt távol a munkahelyéről. A II. fokú határozat az eljárás teljes formalitását tükrözte, mert I. fokú, nem létező határozatra hivatkozott, továbbá a ténylegesen elvégzett orvosi vizsgálatra tekintettel igazoltnak minősülő  munkából való távolmaradást jogtalannak tekintette.
	A panaszossal szemben  a munkára való kivonulás megtagadása miatt 1999. február 23-án ismét fegyelmi eljárást kezdeményeztek, mert megfelelő ruházat hiányában nem akart dolgozni menni. A kiétkeztetés 6 hónapi időtartamra történő 50 %-os csökkentése mértékű fenyítésről határozatot ismét nem készítettek, a fenyítés mértéke csak a március 11-én  készített II. fokú határozatból derül ki. Az I. fokú határozatot ez ügyben is utólag, szintén április 22-én pótolták.
	Az intézet parancsnoka 1999. március 5-én  a panaszossal szemben határozatot hozott  az enyhébb büntetés-végrehajtási szabályok alkalmazásának felfüggesztéséről. A határozat indokolása szerint a panaszos az első fegyelmi ügy II. fokú tárgyalásán arrogánsan, cinikusan viselkedett, továbbá a második fegyelmi ügy I. fokú határozata ellen panasszal élt, a fegyelemsértések gyakoriságával és az eljárás alatt tanúsított viselkedésével súlyosan megszegte a magatartási szabályokat. A határozat készítésekor a második fegyelmi ügy még nem volt jogerősen lezárva, ezért a fegyelemsértések gyakoriságára  történt hivatkozás megalapozatlan. A határozat nem tartalmazott rendelkezést arra nézve, hogy az érintett milyen formában szerezhet tudomást a határozatról és hiányzott belőle  a jogorvoslati jogra történő figyelmeztetés is.
	Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a Budapesti Fegyház és Börtön  a nem  indokolt fegyelmi fenyítés kiszabásával, a fegyelmi eljárásra vonatkozó más, garanciális jellegű rendelkezések figyelmen kívül hagyásával, különösen a jogorvoslati jog biztosításának elmulasztásával sértette a panaszosnak a tisztességes eljáráshoz, valamint a jogorvoslathoz való alkotmányos jogát és ezzel összefüggésben visszásságot okozott, ez  ma már számára nem orvosolható. Ennek ellenére az ügyben ajánlást teszek. Felkérem  a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokát, hogy tegye meg a megfelelő intézkedéseket a fogvatartottakkal szemben folytatott fegyelmi eljárások jogszerűségének, törvényességének, valamint jogorvoslathoz való jogaik maradéktalan biztosításának érdekében. Ezekről engem az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 20. § /1/  bekezdése alapján  az ajánlás kézhezvételétől számított 30 napon belül értesítsen.

Budapest, 2000. augusztus 7.

Gönczöl Katalin