OBH 1312/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Kántor Ferenc

Az eljárás megindítása

Panaszos - az országgyűlési biztoshoz intézett beadványában - azt sérelmezte, hogy édesapja életének a munkaszolgálatban töltött ideje alatt való elvesztése miatt benyújtott kárpótlás iránti kérelmét a Központi Kárrendezési Iroda (a továbbiakban: KKI) elutasította, arra való hivatkozással, hogy "a kérelem nem megalapozott".

Mivel a rendelkezésemre álló iratok alapján a jogbiztonság (Alkotmány 2. § (1) bekezdés), valamint a tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § (1) bekezdés) megsértésére lehetett következtetni, az ügyben vizsgálatot rendeltem el.

Az ügy tisztázása érdekében megkerestem a KKI főigazgatóját, aki a megkeresésemet határidőben teljesítette. 

Megállapított tényállás

A rendelkezésemre álló iratok és a KKI-tól kapott tájékoztatás alapján megállapítható volt, hogy panaszos édesapja életének a munkaszolgálat ideje alatt való elvesztésére hivatkozással nyújtotta be kárpótlás iránti kérelmét az 1997. évi XXIX. törvénnyel módosított 1992. évi XXXII. törvény alapján. 

A kérelmet a KKI az 5010984/99. számon iktatta, s a kérelemhez csatolt bizonyítékok figyelembe vételével hozta meg panaszos kérelmét elutasító döntését az 5010984-1/1999. számú és 1999. II. hó 15-én kelt határozatával. E határozatban felhívták panaszos figyelmét a határozatban foglalt döntés ellen való jogorvoslat lehetőségére. Panaszos a határozat ellen jogorvoslattal nem élt, azonban a kérelmét elutasító döntést sérelmezve panaszbeadvánnyal fordult az országgyűlési biztoshoz és vizsgálat elrendelését kérte.   

Jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai

A panaszbeadványban foglaltakra vonatkozó alapvető rendelkezéseket az 1997. évi XXIX. törvénnyel módosított 1992. évi XXXII. törvény tartalmazza. A hivatkozott törvény "Kárpótlás az élet elvesztéséért" címet viselő fejezetének 2. §-ának (1) bekezdése úgy szól, hogy: 

"Egyösszegű kárpótlás jár az élet elvesztéséért, ha
a) a magyar bíróság törvénysértô vagy semmissé nyilvánított ítélete alapján hajtották végre a halálos ítéletet, vagy
b) a sérelmet elszenvedô a büntetôeljárás vagy a büntetô ügyben hozott ítélet végrehajtása során olyan módon vesztette életét, hogy a halál bekövetkezésének kétséget kizáró oka az eljáró magyar hatóság szándékos közreműködése volt,
c) a sérelmet szenvedett kétségkívül a magyar hatóság vagy hatósági személy politikai indíttatású önkénye miatt vesztette életét,
d) a sérelmet szenvedett a deportálás (2/A. §) vagy a kényszermunka (2/B. §) ideje alatt halt meg."

Az eset megítélésére a hivatkozott törvényhely 2. § (1) bekezdésének c) pontjában foglalt rendelkezés az irányadó. Ehhez képest - a csatolt  bizonyítékok szerint -  panaszos Édesapja életének elvesztése ugyan kétségtelen a munkaszolgálat ideje alatt következett be, azonban ez a körülmény panaszos kárpótlásra való jogosultságát édesapja életének elvesztése miatt nem alapozza meg. Mint az 1992. évi XXXII. törvényt módosító 1997. évi XXIX. törvény indokolásában olvasható: "... önmagában az, hogy a halál a szabadságelvonás során következik be, nem alapozza meg az életelvesztés jogcímet a 2. § (1) bekezdés c) pontja szerint, hanem csak az, ha a halált kétségkívül a magyar hatóság, hatósági személy politikai indíttatású önkénye (szándékos és jogellenes magatartása) okozta."

Mint az eddig írtakból kitűnik, panaszos kárpótlási igénye teljesítése adott esetben a leírtakon túl a törvény azt is feltételül szabja, hogy a sérelmet szenvedő halálát a munkaszolgálat alatt kétség kívül az eljáró magyar hatóság, vagy hatósági személy politikai indíttatású önkénye okozza. Az 1946. június 29. napján - panaszos édesapjának - Wichter József elhalálozásának körülményeire vonatkozóan folytatott tanúkihallgatásról felvett jegyzőkönyv tanúsága szerint: a tanú az elhunytat személyesen ismerte. A tanú egyebekben azt is előadta, hogy "Az 1943-44. évi télen a Kárpátokban erődítési munkálatokat végeztünk. ... 1944. február 14-én sátorlapokat szállítottunk a hegy tetején lévő vonalba, amikor visszafelé jövet vezetőnk eltévedt, a hegyekben sokáig bolyongtunk, e közben négy társunk, köztük Wichter József is elmaradt tőlünk. Másnap reggel keresésére indultak, mindnyájukat megfagyva, holtan találták. Egyebet előadni nem tudok."
Magyar Ellenállók és Antifasiszták Szövetsége által 1997. január 26. napján tanúnyilatkozat alapján kiállított igazolás tartalmilag azonos a már hivatkozott tanúkihallgatási jegyzőkönyvben foglaltakkal. A rendelkezésre álló bizonyítékok nem utalnak arra, mégcsak említést sem tesznek arról, hogy a sérelmet szenvedett halála magyar hatóság vagy hatósági személy politikai indíttatású önkénye miatt következett volna be, azonban egybehangzóan rögzítik, hogy a sérelmet szenvedett életvesztésének oka a fagyhalál. 
A vizsgálat azt is megjegyzi, hogy a bíróságok ítélkezési gyakorlata egységesnek tekinthető abban, hogy a vizsgálttal azonos esetben mindig mellőzik a kárpótlás megállapítását, amikor a sérelmet szenvedett halála bekövetkezésének okaként a magyar hatóság vagy hatósági személy politikai indíttatású önkényét, szándékos és jogellenes magatartását megállapítani nem lehetett. 

A vizsgálat megállapította, hogy panaszos kérelmének elbírálása során a Központi Kárrendezési Iroda a már hivatkozott jogszabályokat helyesen alkalmazta. S mivel a törvény nem teszi lehetővé panaszos Édesapja életének a szabadságelvonás ideje alatt való elvesztése miatt a kárpótlás megállapítását, ezért panaszos kérelmét teljesíteni a KKI nem tudta.

Tekintettel arra, hogy a KKI eljárása során a hatályos jogszabályok rendelkezéseit megtartotta         - panaszos alkotmányos jogaival összefüggésben visszásságot nem idézett elő -, ezért panaszos beadványát alkotmányos jogaival összefüggő visszásság hiánya miatt el kellett utasítanom.

Jelentésem egy példányának megküldésével panaszost, valamint a KKI főigazgatóját is tájékoztattam.

Budapest, 1999.  augusztus 23.

Gönczöl Katalin