OBH 1262/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Kántor Ferenc

Az eljárás megindítása

Panaszos az Országgyűlési Biztosok Hivatalához intézett beadványában sérelmezte a Központi Kárrendezési Iroda (KKI) eljárását, mert fellebbezését 8 hónap elteltével sem bírálta el. 

Mivel a beadvány alapján a jogbiztonság (Alkotmány 2. § (1) bekezdés), valamint a jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § (5) bekezdés) megsértésére lehetett következtetni, az ügyben vizsgálatot rendeltem el. 

Iratok megküldése és tájékoztatás céljából - a panaszbeadvány egyidejű megküldésével - megkerestem a KKI főigazgatóját, továbbá az ügy tisztázása érdekében rövid úton tájékoztatást kértem a Hajdú-Bihar Megyei Kárrendezési Iroda (MKI) vezetőjétől, valamint a Hajdúszoboszlói Városi, illetve a Debrecen Megyei Jogú Város Önkormányzatának anyakönyvvezetőjétől. 

Megállapított tényállás

A rendelkezésemre álló iratok és a kapott tájékoztatás alapján megállapítható volt, hogy az első fokon eljáró MKI a 9-5142732-0335013-1/1994(0). számú és 1998. augusztus 4-én kelt határozatával elutasította panaszos örökhagyójának (kérelmezőnek) kárpótlás iránti kérelmét azzal, hogy a kérelmező "... meghalt és kárpótlásra jogosult örökösei nincsenek", illetve, hogy a fellebbezők "... az eredeti kérelmezőnek nem leszármazottai, ezért részükre kárpótlást megállapítani nem lehetett". Panaszos e határozat ellen 1998. VIII. 12. napján fellebbezést terjesztett elő. 

Panaszos a fellebbezés elbírálását 1998. XI. 9. napján kelt és a KKI-hez címzett levelében sürgette, ugyanakkor a levelében állította, hogy "Gábori Péterné" ... (és nem Gábor Péterné, mint az, az új eljárásban hozott elsőfokú, és az ezt követően született másodfokú határozatban szerepel) ... "mint sérelmet szenvedett életében adta be a földmegvonás miatti kárpótlás iránti igényét." 

KKI a 2057722/1999. számú és 1999. április 22-én kelt határozatával, az elsőfokú közigazgatási szerv kérelmet elutasító elsőfokú határozatot megsemmisítette arra hivatkozással, hogy a kérelmező "... 1994. február 24-én elhalt. A kárpótlás iránti kérelem 1994. március 17-én kelt. Tehát Gábor Péterné a kérelmet már nem adhatta be, hanem nevében adta be valaki." Mint a KKI főigazgatójának részemre adott tájékoztatójából kiderül: "Ezt a tényt az iroda a jogerősen lezárt hagyatéki eljárásból állapította meg, melyről a közigazgatási szervnek nem volt tudomása."

Panaszos a másodfokú közigazgatási határozatot 1999. július 4. napján keresettel támadta meg. A Hajdú-Bihar Megyei Bíróság 1999. augusztus 31. napján panaszos keresetének és mellékleteinek egyidejű megküldésével felhívta a KKI-t, hogy 45 nap alatt "csatolja be a kárpótlási iratokat, és az érdemi nyilatkozatát tartalmazó előkészítő iratot". A KKI előtt is ismert keresetlevelében panaszos állítja, hogy "az elutasító határozat szerint Gábori Péterné ... 1994. február 24-én halt el. Valójában a közjegyző részéről elírás történt, mert az örökhagyó 1995. január 11. napján halt el, ...."  

A jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai

Az 1994. évi II. törvény 1. §-ának (1) bekezdése úgy szól, hogy "E törvény alapján a kárpótlás iránti kérelmét 1994. február 15-től 1994. március 15-ig az illetékes kárrendezési hivatalhoz minden olyan jogosult benyújthatja, aki eddig bármely okból ezt nem tette meg, és a tulajdonviszonyok rendezése érdekében, az állam által az állampolgárok tulajdonában igazságtalanul okozott károk részleges kárpótlásáról szóló 1991. évi XXV. törvény (a továbbiakban: Kpt. I.), a tulajdonviszonyok rendezése érdekében, az állam által az állampolgárok tulajdonában az 1939. május 1-jétől 1949. június 8-ig terjedő időben alkotott jogszabályok alkalmazásával igazságtalanul okozott károk részleges kárpótlásáról szóló 1992. évi XXIV. törvény, valamint az életüktől és szabadságuktól politikai okból jogtalanul megfosztottak kárpótlásáról szóló 1992. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Kpt. III.) alapján egyébként erre jogosult lett volna."

A (3) bekezdés és annak a) pontja rögzíti: "Az e törvény alapján benyújtott kárpótlási igényekre az (1) bekezdésben említett törvények rendelkezéseit azzal az eltéréssel kell alkalmazni, hogy
a) a kérelem benyújtására megszabott határidő elmulasztása jogvesztéssel jár, és a mulasztás miatt igazolásnak nincs helye"

Az 1991. évi XXV. törvény 12. §-ának (5) bekezdése úgy szól, hogy "A hivatal az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény szabályai szerint jár el, azzal az eltéréssel, hogy:
a) az ügyintézési határidő a kérelem benyújtásától számított hat hónap, amelyet a hivatal vezetője egy ízben legfeljebb három hónappal meghosszabbíthat,
b) ha a kérelem benyújtásakor vagy a hivatal felhívására az igénylő igazolja, hogy a kárpótlási igényét megalapozó tulajdonjogának megállapításához szükséges más bírósági, hatósági eljárást megindította, az eljárást fel kell függeszteni."

Az MKI tájékoztatása szerint: panaszos örökhagyója kárpótlás iránti kérelmét az MKI-nál 1994. III. 17. napján iktatták, a kérelem tartalmát a számítógépes rendszerben 1994. VI. 17-én rögzítették. Panaszos tájékoztatása szerint olyan időpontban szólították fel a kérelmezőt hiánypótlásra, amely időpontban ő már nem élt. Így fordulhatott elő, hogy a hiánypótlási felhívást a kérelmező szomszédja, az örökösök tudta nélkül, visszaküldte az MKI-nak azzal, hogy a címzett meghalt. 

A vizsgálat megállapította, hogy panaszos kérelmét, annak az MKI-nál történt iktatását követő 6 hónapon belül, azaz 1994. szeptember 17. napjáig kellett volna érdemben elbírálni, tekintettel arra, hogy az ügyintézési határidő meghosszabbítására, illetve az eljárás felfüggesztésére a hivatal indokot nem talált. Ehhez képest az MKI, kérelmező ügyében határozatot az ügyintézési határidő több mint 7 hónapos túllépésével, csak 1995. május 2. napján hozott, azt követően, hogy a kérelmező 1995. január 11-én elhalálozott. Határozata meghozatalakor az elsőfokú közigazgatási szerv azt a körülményt is mellőzte figyelembe venni, hogy a kérelmezőnek halála pillanatában fennálló kárpótlási igénye - s e várományi joga alapján őt megillető kárpótlás - az ő hagyatékának részét képezte, mely hagyaték (most már nem a Kpt., hanem) a Ptk. öröklésbeli szabályai szerinti örökösöket illeti meg. 

A vizsgálat rámutat arra, hogy ettől eltérően - mint ahogy az MKI is tette - akkor kellett volna megítélni a kérelmező jogosultságát, ha az örökhagyó, kárpótlás iránti kérelme benyújtása nélkül, vagy a kérelem benyújtását megelőzően halt volna el.

A vizsgálatnak iménti megállapítása vonatkozik az MKI 1998. augusztus 4-én kelt, - az 1996. II. 20-án elrendelt megismételt eljárásban - az ügyintézési határidő mintegy 2 éves túllépésével hozott határozatára is, mely az jogbiztonság (Alkotmány 2. § (1) bekezdés) sérelmével járt, s ezáltal visszásságot idézett elő. 

A vizsgálat feltárta, hogy az elsőfokú közigazgatási szerv megismételt eljárásban hozott, és 1998. augusztus 4. napján kelt határozata ellen 1998. augusztus 12. napján benyújtott fellebbezést a KKI az 1999. április 29-én kelt és a 2025722/1999. ügyszámú határozatával az ügyintézési határidő jelentős túllépésével bírálta el, s ezen kívül nem vette figyelembe az Államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (Áe.) 26. § (1), valamint (4) bekezdésében foglalt rendelkezéseket sem, annak ellenére, hogy a kérelmező halála időpontjára vonatkozóan eltérő adatot tartalmaz nemcsak az általa elbírált elsőfokú közigazgatási határozat, hanem a már hivatkozott közjegyzői végzés is. 

A vizsgálat rámutat arra, hogy az Áe. 66. § (2) bekezdése akként rendelkezik, hogy "A felettes szerv a fellebbezéssel megtámadott határozatot és az azt megelőző eljárást megvizsgálja, tekintet nélkül arra, hogy ki és milyen okból fellebbezett. A vizsgálat eredményeként a határozatot helybenhagyja, megváltoztatja vagy megsemmisíti."

A (3) bekezdés rögzíti: "A felettes szerv, ha az érdemi határozat hozatalához nincs elég adat, vagy a tényállás további tisztázása szükséges, a határozat megsemmisítése mellett az ügyben első fokon eljárt közigazgatási szervet új eljárásra utasíthatja, vagy a tényállás kiegészítése iránt maga intézkedik."

A vizsgálat azt is feltárta, hogy a KKI eljárása során nem vette figyelembe a most hivatkozott Áe. 66. § (2) és (3) bekezdésében foglalt szabályait sem, mert vizsgálata - egyebek mellett - nem terjedt ki a kérelmező által igényelt kárpótlással összefüggő jogilag jelentős tények - és a jogszabályok által e tényekhez fűzött következmények - vizsgálatára sem. 

A vizsgálat azt is feltárta, hogy panaszos a már hivatkozott 2025722. ügyszámú másodfokú közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát kérte. A keresetlevél megküldésével bíróság felhívta a KKI-t 1999. augusztus 31. napján kelt megkeresésében, hogy 45 napon belül a kérelemben megjelölt iratokat csatolja. KKI a megkeresésnek is csak késedelmesen, az általam kibocsátott megkeresést követően - 1999. november 5. napján kelt előterjesztésével tett eleget. 

A KKI-nak vázolt eljárása nemcsak a jogbiztonsághoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés), hanem panaszos jogorvoslathoz való jogának (Alkotmány 57. § (5) bekezdés) sérelmét is eredményezte annak következtében, hogy KKI a sérelmezett elsőfokú kárpótlási határozatot késedelmesen bírálta el, valamint határozatának bírósági felülvizsgálatát jelentő eljáráshoz a bíróság által kért iratokat késedelmesen továbbította, saját határozatának visszavonása helyett. 

Összegezve megállapítható: hogy az 1994. márciusában benyújtott kárpótlási iránti kérelem elbírálása tárgyában késedelmesen született, törvénysértő, első-, valamint másodfokú közigazgatási határozatok az eljárás jelentős elhúzódását eredményezték, s az említett kárpótlási határozatok alapos indok nélkül mellőzték a kérelem tárgyában való érdemi döntést. 

Tekintettel arra, hogy a KKI 1999. IV. 29-én kelt határozata is törvénysértő, ezért a KKI-nek az Áe. 61. § (1) bekezdésében foglaltak szerint kellett volna eljárnia a tényállás helyes megállapításával, az eljárás további elhúzódásának elkerülése érdekében, az előidézett alkotmányos visszásság mielőbbi megszüntetésével. A KKI azonban ezt nem tette. 

Kezdeményezés

Kezdeményezem Főigazgató úrnál:

1)	Az 1993. évi LIX. törvény 21. § (1), (2), (3) bekezdésére való hivatkozással a KKI 2025722/1999. számú határozatának visszavonását és a hatályos jogszabályoknak megfelelő közigazgatási határozat haladéktalan meghozatalát, valamint 

2)	Az 1) pontban hivatkozott törvény 24. §-ára tekintettel, az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot előidéző köztisztviselő felelősségre vonására irányuló eljárás megindítását, valamint 

hogy az 1) pontban írt kezdeményezésem tekintetében kialakított érdemi állásfoglalásáról és megtett intézkedéséről 30 napon belül, a 2) pontban írt kezdeményezésem tekintetében pedig az eljárás megindításával kapcsolatos álláspontjáról - a törvény eltérő rendelkezése hiányában - 60 napon belül, az eljárás befejezéséről pedig annak befejezését követő 30 napon belül tájékoztatni szíveskedjék. 

Jelentésem egy példányának megküldésével Panaszost, valamint a KKI főigazgatóját is tájékoztattam. 

Budapest, 1999. november 22.

Dr. Polt Péter