OBH 1192/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása:

A panaszos azért fordult segítségért az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, mert - állítása szerint - a volt hadiárvákat megillető egyösszegű térítés iránti kérelmét érdemben nem bírálták el. A vizsgálatot a jogbiztonsághoz, a jogorvoslathoz, valamint a szociális biztonsághoz való jog sérelmének gyanúja miatt indítottam meg. A vizsgálat megindításával egyidejűleg tájékoztatást kértem Budapest Főváros Közigazgatási Hivatalától.

Az érintett alkotmányos jog és az alkalmazott jogszabályok:

- A Magyar Köztársaság Alkotmányának 2. § (1) és 57. § (5) bekezdése, 70/E. §
- A hadigondozásról szóló 1994. évi XLV törvény
- Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény
- Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban:  Ob.tv.)

A megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai:

Panaszos 1997. október 14-én kérelemmel fordult Budapest Főváros Erzsébetvárosi Önkormányzat Polgármesteri Hivatalához, melyben kérte, mint volt hadiárva az egyösszegű térítés megállapítását.

A hadigondozásról szóló 1994. évi XLV. törvény végrehajtásáról szóló 113/1994. (VIII.31.) kormányrendelet 1. § (1) bekezdése szerint a hadigondozási igényjogosultság megállapítása kérelemre indult, s bizonyítási kötelezettséget a kérelmező számára ír elő.

Fenti rendelet 5. § (4) bekezdés értelmében, amennyiben a tényeket a kérelmező nem tudja bizonyítani a jegyző hivatalból felkérheti a nyugdíjfolyósító szervet, hogy - a kérelmező korabeli adatainak pontos feltüntetésével - a folyósított pénzellátás megszüntetését (szüneteltetését) igazolja.

Miután a panaszos az eljárás megindításakor jogosultsága igazolására nem csatolt be semmiféle dokumentumot az első fokú hatóság 1997. október 27-én felhívta adat- és iratpótlásra.
Tekintettel arra, hogy a panaszos nem reagált a felhívásra, az elsőfokú hatóság az eljárást megszüntette.
Panaszos a megszüntető határozat ellen benyújtott fellebbezésben előadta, hogy iratok nincsenek a birtokában, és kéri a hatóságot, hogy a dokumentumok beszerzésében legyen a segítségére.

Az elsőfokú hatóság a fellebbezést követően az ügyet nem terjesztette fel másodfokú elbírálásra, hanem ismét felhívta a panaszost az iratkutatáshoz szükséges adatközlésre. Az adatok birtokában felkérte a Nyugdíjfolyósító Igazgatóságot a dokumentumok felkutatására és ezek után terjesztette fel az iratot - késve és hiányosan - másodfokú elbírálásra.

Budapest-Főváros Közigazgatási Hivatala a 07-7818/2/1998. számú határozatával az elsőfokú határozatot megsemmisítette és új eljárás lefolytatását rendelte el.
Az új eljárás során 1999. március 23-án kelt határozattal panaszos kérelmét elutasították. A határozatot azzal indokolták, hogy nevezett kérelmének elbírálásához nem csatolta be az édesapja elhunytának idejére vonatkozó igazolást, így hadi eredetű halála nem bizonyított és az iratkutatás sem zárult eredménnyel.

E határozat ellen panaszos ismét fellebbezett, amelyben arra hivatkozik, hogy édesapja elestekor hét éves volt, s így semmilyen igazolást lehetőség nem áll rendelkezésére. Érthetetlen számára az, hogy amennyiben édesanyja hadiözvegyi ellátásban részesült, hadiárva ellátása miért nem bizonyított.

A II. fokú eljárás során megállapították, hogy a fellebbezés megalapozatlan, s az elsőfokú hatóság határozatát az alábbiak alapján indoka kiegészítésével helybenhagyták.

A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság igazolása szerint panaszos édesanyjának hadigondozási ellátást folyósítottak a 188194 törzsszámon. A jelzett iratelőzményt azonban időközben selejtezték, így az ellátás típusára és a folyósítással kapcsolatos időpontokra adatot nem leltek fel az irattárban.

Az 1933. évi VII. tv. 17. § (1) bekezdés alapján a hadiözvegy és a hadiárva ellátást együtt folyósították, mivel ezen tv. végrehajtási utasítás 134. pontja szerint a járandóság az életben lévő szülő járadékától elválaszthatatlan, felkértem a Nyugdíjfolyósító Igazgatóságot, hogy vizsgálja felül a rendelkezésére álló adatokat. A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság 2000. február 3-án kelt I-100/200. számon rövid úton közölt igazolás szerint a panaszos után, aki 1937. március 24-én született 1953. február 28-ig folyósítottak hadiárva ellátást (törzsszám: 188.194). A hadiárva ellátás beszüntetésére 1953. március 1-től édesanyja halála miatt került sor. Az ügyirat gyámkirendelésre vonatkozó határozatot nem tartalmaz.

A panaszos hadiárva ellátásának folyósítását tehát nem nagykorúsága miatt szüntették meg, még 1 hónapig járt volna az ellátás. A vizsgálat megállapította, hogy a jogbiztonság és jogorvoslathoz való joggal összefüggésben visszásságot okozott az elsőfokú hatóság azon eljárásával, hogy államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény 65. § (2) bekezdése alapján - a fellebbezési határidő leteltétől számított 8 napon belül - az ügyiratot nem terjesztette fel másodfokú elbírálásra, illetve - miután az eljárást folytatta - a határozatát nem vonta vissza, valamint hogy a szociális biztonsággal összefüggésben okozott visszásság fő oka a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság által kiadott téves igazolás volt.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 21. § (1) bekezdés alapján kezdeményezem
-  a Budapest VII. kerületi Önkormányzat Jegyzőjénél, hogy a feltárt alkotmányos visszásságot saját hatáskörében szüntesse meg,
- a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság Igazgatójánál pedig a hibás adatszolgáltatásért való felelősség megállapítását.

Budapest, 2000. február 28.

Dr. Polt Péter