OBH 1111/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert elvált férjével és annak szüleivel közös tulajdont képező lakásukra - volt férje halála után - anyósa örökösödési szerződést kötött. Anyósa a közös tulajdont bírói úton megszüntette, így amikor ő is meghalt, a szerződés jogosultja szerezte meg a teljes ingatlant, illetve az egész hagyatékot. Sérelmeinek orvoslásához a rendőrség nem nyújtott hatékony segítséget.
	Az ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (2) bekezdése alapján, hivatalból vizsgálatot rendeltem el.

Érintett alkotmányos jog:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek. )
Jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § (5)bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
12. § (1) Büntetőeljárást csak az e törvényben meghatározott feltételek alapján, bűncselekmény alapos gyanúja esetén és csak az ellen lehet indítani, akit bűncselekmény alapos gyanúja terhel.
126. § (1) A feljelentés beérkezésétől számított három napon belül a nyomozás megtagadásáról vagy elrendeléséről kell határozni. Ha a feljelentés alapján ebben nem lehet megnyugtatóan állást foglalni, tizenöt napon belül a feljelentés kiegészítésének van helye. Ezt a határidőt a nyomozó hatóság vezetője indokolt esetben tizenöt nappal, ha pedig vizsgálatot kell tartani, további harminc nappal meghosszabbíthatja.
127. § (1) A nyomozást határozattal meg kell tagadni, ha a feljelentésből vagy a feljelentés kiegészítése során szerzett adatokból megállapítható, hogy
a) a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény, vagy a bűncselekmény alapos gyanúja hiányzik,

1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól
2. § (6) Az ügyfelet az államigazgatási eljárásban megilleti a nyilatkozattétel és a jogorvoslat joga, köteles viszont legjobb tudomása szerint, jóhiszeműen közreműködni. Mindezek érdekében az eljáró szerv az ügyfelet jogairól és kötelességeiről tájékoztatja.
3. § (1) A közigazgatási szerv eljárása során államigazgatási ügyben e törvény rendelkezéseit kell alkalmazni.
7. § (1) A közigazgatási szerv a hatáskörét és az illetékességét az eljárás minden szakaszában hivatalból köteles vizsgálni. Ha azt állapítja meg, hogy az ügyben nincs hatásköre, vagy nem illetékes, az ügyet haladéktalanul átteszi a hatáskörrel rendelkező illetékes közigazgatási szervhez, és erről az ügyfelet egyidejűleg értesíti.
42. § (1) A közigazgatási szerv mind az ügy érdemében, mind az eljárás során eldöntendő kérdésekben határozatot hoz.

1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
92. § (1) Az e törvényben szabályozott rendőri intézkedések, illetve a kényszerítő eszközök alkalmazása miatti jogorvoslatra a büntetőeljárás, az államigazgatási eljárás és a szabálysértési eljárás szabályai az irányadók.
(2) A Rendőrség által lefolytatott államigazgatási vagy szabálysértési eljáráshoz kapcsolódó rendőri intézkedés elleni panaszt az ügy érdemében hozott, vagy az eljárást megszüntető határozat elleni jogorvoslati kérelemben kell előterjeszteni.
(3) Ha a (2) bekezdésben említett határozat ellen jogorvoslati kérelem előterjesztésére nem kerül sor, az eljáráshoz kapcsolódó rendőri intézkedéssel szemben a 93. § rendelkezésének figyelembevételével panasznak van helye.

Megállapított tényállás:
	A panaszos és férje (D.L.), valamint férjének édesapja (id.D.L.) és édesanyja (id.D.L.-né) 1970 február 5-én megvásároltak egy tiszakécskei lakóházat a hozzá tartozó telekkel. Az ingatlannak valamennyien 1/4-1/4 részben voltak tulajdonosai. Id.D.L. még ebben az évben meghalt, tulajdoni részét a fia örökölte. 
	D.L. 1989. január 30-án Tiszakécskén vásárolt egy 2631 m2 területű szőlőt. A panaszos szerint a férje kárpótlási jegyen vásárolt még egy kb. 6,5 hektár nagyságú földterületet is.
	A panaszos és férje 1990. október 31-én elváltak. Az életközösség megszakítása után továbbra is egy lakásban éltek, az ingatlant közösen használták a panaszos volt férjének édesanyjával. Vagyonmegosztásra nem került sor.
	A panaszos volt férje 1994. május 5-én meghalt. Mivel házasságukból gyermek nem származott, az örökhagyó után törvényes öröklés jogcímén az édesanyja kapta meg a teljes hagyatékot. A hagyatéki tárgyaláson a panaszost ügyvédje képviselte, aki előadta, hogy mivel az örökhagyó és volt házastársa nem szüntették meg a házastársi vagyonközösséget, ezért az ingóságok felére a panaszos - mint hagyatéki hitelező - igényt tart. A törvényes örökös meghatalmazott képviselője a hagyatéki hitelező követelését nem ismerte el. Az elhunyt által a házasság felbontása előtt vásárolt szőlő és termőföld szintén a hagyaték része volt, ezekkel kapcsolatban a panaszos képviselője nem jelentett be igényt, így ezeket is a törvényes örökös örökölte. A felek a fellebbezési jogukról lemondtak, így a végzés jogerőre emelkedett. Ezzel a panaszos 1/4 tulajdoni hányada mellett, anyósa a lakóingatlan 3/4 részének lett a tulajdonosa.
	A panaszos anyósa 1994. május 9-én örökösödési szerződést kötött K.L.-né tiszakécskei lakossal. A szerződés szerint holtig tartó eltartás és gondozás fejében valamennyi ingó és ingatlan vagyonát K.L.-né örökli. 
	A panaszos anyósa a közös tulajdon megszüntetése érdekében bírósághoz fordult. A Kecskeméti Városi Bíróságnál P.22.175/1994. szám alatt megindított és másodfokon a Bács-Kiskun Megyei Bíróságnak a 2.Pf.21.421/1995/3. sz. ítéletével befejezett perben a közös tulajdont megszüntették. A panaszos felülvizsgálati kérelmét a Legfelsőbb Bíróság elutasította. A tulajdonközösség megszüntetése címén id.D.L.-né javára 1996. április 4-én a lakóingatlan utolsó 1/4 részének a tulajdonjogát is bejegyezték. A panaszos részére az ítéletben választási lehetőséget biztosítottak, kiköltözés esetére 700 ezer, további ottlakása esetében 350 ezer forint ellenérték felajánlásával. A panaszos nem költözött ki, ezért anyósa az utóbbi összeget ügyvédi letétbe helyezte a részére, azonban az iratok szerint a panaszos ezt nem vette fel.
	1996. augusztus 3-án id.D.L.-né is meghalt. 1996. augusztus 5-én a Tiszakécskei Polgármesteri Hivatal az elhunyt lakását és melléképületeit a közjegyzői eljárás befejezéséig zár alá vette, a helyiségeket lepecsételte, a kulcsokat a Hivatal leltárelőadójánál helyezte el. Az öröklési szerződés alapján a hagyatékot az 1996. szeptember 11-én tartott hagyatéki tárgyaláson K.L.-né kapta meg, egyidejűleg a zár alá vételt feloldották és a kulcsokat kiadták. 
	A panaszos 1997. június 30-án írásban feljelentést tett a Kecskeméti Rendőrkapitányságon K.L.-né ellen lopás, garázdaság, önbíráskodás és más bűncselekmények miatt. Feljelentése szerint 1997. április 21-én K.L.-né és a vele érkező több személy az anyósa lakrészét kipakolta. A panaszos azért fordult a rendőrséghez, mert állítása szerint a lakásban lévő berendezési tárgyakat volt férjével együtt vásárolták, ezért azok az ő tulajdonát képezték. Az elvitt ingóságokról tételes jegyzéket készített a rendőrség részére.
	A feljelentést a Kecskeméti Rendőrkapitányságon - panaszként - 75/105-97. ált. számon iktatták és kivizsgálásával a Tiszakécskei Rendőrörsöt bízták meg. A vizsgált ügyben az eljáró hatóság gyakorlatilag végrehajtotta mindazokat az intézkedéseket, amelyeket egy feljelentés kiegészítés keretében megtehetett volna. Ezen túlmenően az igazmondásra történő figyelmeztetés mellett meghallgatta a feljelentőt és a feljelentett személyt. A meghallgatások és az iratok beszerzése után a panaszost megfelelő segítségben és tájékoztatásban részesítették, hogy ügyében melyik bírósághoz és milyen időpontban fordulhat. Az időpontot a Kecskeméti Városi Bíróság elnökével egyeztették és az iratokat megküldték. Az ügyet 1997. július 28-án zárták le. 
	A panaszos első házasságából származó fia - édesanyja nevében és érdekében - 1999. február 14-én beadvánnyal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához.

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos alapvető problémája a házassága megszűnését követően rendezetlenül maradt vagyonmegosztásra vezethető vissza. A későbbiek során, ingatlantulajdonával összefüggésben a bíróság jogerős ítéletet hozott. A fennmaradó vagyoni igényeinek érvényesítésével kapcsolatos jogvita eldöntése ugyancsak a bíróság hatáskörébe tartozik.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz akkor lehet fordulni, ha a beadványt tevőt - megítélése szerint - valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az országgyűlési biztos nem rendelkezik hatáskörrel a bírósági eljárás vizsgálatára, a bíróság döntéseinek elbírálására, a bíróság hatáskörébe tartozó vitás kérdések eldöntésére.
	Mindezek alapján a panaszosnak az ingatlanhányada elvesztésével, illetve a férje és anyósa hagyatékából őt megillető ingóságok tulajdonjogának kérdésével összefüggő sérelmeit - hatáskör hiányában - nem vizsgáltam.   
	Vizsgálatom a panaszbeadványra figyelemmel arra irányult, hogy a rendőrség eljárása, amelyet a panaszos feljelentése alapján folytatott, megfelelt-e a hatályos jogszabályoknak és az eljárás során nem sérültek-e a panaszos alkotmányos jogai.
	A Kecskeméti Rendőrkapitányságtól beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
	A panaszos írásban tett feljelentése részletesen tartalmazta azokat az előzményeket, amelyek a konkrét sérelem - az ingóságok eltűnése - bekövetkezéséhez vezettek. A feljelentésben kifejezetten kérte a nyomozás elrendelését. A rendőrségen a feljelentést általános számra iktatták, ennek megfelelően nem rendeltek el az ügyben nyomozást vagy feljelentés kiegészítést, de a nyomozás megtagadásáról sem határoztak. A lefolytatott eljárás nem felelt meg az államigazgatási eljárás szabályainak sem, mivel az ügyben nem hoztak határozatot és nem biztosítottak az ügyfél részére jogorvoslati jogot. 
	Az országgyűlési biztosok töretlen gyakorlata szerint az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jog sérelmének közvetlen veszélye megállapítható minden olyan esetben, amikor a beadvánnyal érintett hatóság egyáltalán nem hoz határozatot - vagyis nincs jogorvoslattal megtámadható hatósági aktus -, illetve a jogorvoslati jogra nem oktatja ki az ügyfelet (OBH 944/1995., OBH 1188/1995., OBH 1728/1995., OBH 4391/1996., OBH 6134/1996.). A vizsgált esetben sem panasszal megtámadható büntetőeljárási vagy államigazgatási határozat meghozatalára, sem pedig a panaszjogra való kioktatásra nem került sor. 
	A jelen vizsgálat szempontjából különösen fontosak az Alkotmánybíróságnak a jogállamiság, a jogbiztonság és az eljárási garanciák összefüggésére vonatkozó tételei, amelyeket első alkalommal általánosságban a 9/1992. (I. 30.) AB határozatban (ABH 1992, 59., 65.) fogalmazott meg. Az Alkotmánybíróság álláspontjának lényege szerint a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. Csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények.
	A Kecskeméti Rendőrkapitányságnak a feljelentés kezelésére és elintézésére vonatkozó eljárása - annak eredményétől függetlenül - sértette a büntetőeljárás szabályait, valamint a panaszos jogorvoslati jogát és ezzel összefüggésben a jogállamiság és annak lényegi elemét képező jogbiztonság alkotmányos követelményét.
	Ajánlás:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom az országos rendőrfőkapitánynak, hogy intézkedjék annak érdekében, hogy büntetőeljárás kezdeményezésére irányuló, vagy ezzel összefüggő bejelentések, feljelentések, panaszok ne kerülhessenek általános iktatásra és ezáltal ne vonják ki azokat a törvényben meghatározott eljárási szabályok hatálya alól. 
	Ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásáról, intézkedéséről az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény hivatkozott rendelkezése alapján adjon tájékoztatást.

Budapest, 1999. november 5.

Gönczöl Katalin