OBH 549/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó:   dr Schilling Rezső

Az eljárás megindulása:
	Panaszos sérelmezte, hogy 1998. június 16-án történt őrizetbevételét, majd előzetes letartóztatását követően az ügyészségi nyomozó hivatal nem a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I.. törvény előírásainak megfelelően járt el, melyek szerint fogvatartott személy esetén az eljárást soron kívül kell lefolytatni. Panaszos szerint előfordult, hogy az ügyben másfél hónapon keresztül semmit nem tettek, ennek ellenére szabadlábra helyezésére sem intézkedtek.
	A panaszra figyelemmel alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság fennállásának  gyanúja merült fel, ezért az ügyben vizsgálatot rendeltem el. A vizsgálat során a fővárosi főügyészt a panaszossal szemben folytatott büntetőeljárás törvényességének felülvizsgálatára kértem fel.

Érintett alkotmányos jog:
	A szabadsághoz és személyes biztonsághoz való jog (Alkotmány 55. § /1/ bek.)
	Az előzetes letartóztatásról bíró dönthet (Alkotmány  55. § / 2 / bek.)

Alkalmazott jogszabály:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
	4. § (1) A büntetőeljárásban a személyi szabadságot és más állampolgári jogokat tiszteletben kell tartani, s azok csak az e törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozhatók.
	(2) A hatóságoknak az eljárás során biztosítaniuk kell az állampolgári jogokat korlátozó kényszerintézkedések törvényességét.
	(3) A hatóságok tartoznak az eljárás résztvevőit jogaikról tájékoztatni és kötelességeikre figyelmeztetni.
	5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
	(2) Az eljárásban részt vevő személyek az e törvényben meghatározott esetekben és módon kötelesek és jogosultak a bizonyításban közreműködni.
	(3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.
91. § (1) A hatóság a terheltet őrizetbe veheti
a) tettenérés esetén, ha személyazonossága nem állapítható meg,
b) ha az előzetes letartóztatás elrendelésének oka [92. § (1) bek., 340. § (1) bek.] áll fenn.
(2) Az őrizet legfeljebb hetvenkét óráig tarthat, ennek elteltével a terheltet - ha az előzetes letartóztatását nem rendelték el - szabadon kell bocsátani.
(4) Az őrizetbevételről a hatóság késedelem nélkül értesíti a terhelt által megjelölt hozzátartozót; ennek hiányában a terhelt által megjelölt más személy is értesíthető.
	92. § (1) Szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény miatt a terhelt előzetes letartóztatásának akkor lehet helye, ha

a) megszökött, a hatóság elől elrejtőzött, illetőleg a bűncselekmény súlyossága folytán vagy egyéb okból a szökésétől vagy az elrejtőzésétől lehet tartani,
b) alaposan feltehető, hogy szabadlábon hagyása esetén az eljárást meghiúsítaná vagy megnehezítené, illetőleg veszélyeztetné,
c) az eljárás alatt szabadságvesztéssel büntetendő újabb bűncselekményt követett el, illetőleg alaposan feltehető, hogy szabadlábon hagyása esetén a megkísérelt vagy előkészített bűncselekményt véghezvinné vagy újabb bűncselekményt követne el.
	(2) Az előzetes letartóztatás a magánindítvány előterjesztése előtt nem rendelhető el, ha büntetőeljárásnak csak magánindítványra van helye.
	93. § (1) Az előzetes letartóztatás elrendeléséről a bíróság végzéssel határoz.
	(2) Az előzetes letartóztatás elrendeléséről a nyomozás befejezéséig a nyomozó hatóság, a nyomozás befejezése után a vádirat benyújtásáig az ügyész, a vádirat benyújtása után a bíróság késedelem nélkül értesíti a terhelt által megjelölt hozzátartozót; ennek hiányában a terhelt által megjelölt más személy is értesíthető.
	(3) A katona előzetes letartóztatásának elrendeléséről, az előzetes letartóztatásának meghosszabbításáról és megszüntetéséről a parancsnokát is értesíteni kell.
	95. § (1) A vádirat benyújtása előtt elrendelt előzetes letartóztatás az elsőfokú bíróságnak a tárgyalás előkészítése során hozott határozatáig, de legfeljebb egy hónapig tart. Az előzetes letartóztatást a helyi bíróság egy alkalommal, legfeljebb két hónappal meghosszabbíthatja. Három hónap eltelte után az előzetes letartóztatást a megyei bíróság egyesbíróként eljárva, két alkalommal, legfeljebb az előzetes letartóztatás elrendelésétől számított egy év elteltéig meghosszabbíthatja. Ezt követően az előzetes letartóztatást a Legfelsőbb Bíróság hosszabbíthatja meg.
	96. § (1) A hatóságoknak arra kell törekedniük, hogy az előzetes letartóztatás a lehető legrövidebb ideig tartson. Ha a terhelt előzetes letartóztatásban van, az eljárást soron kívül kell lefolytatni.
	(2) Az előzetes letartóztatást nyomban meg kell szüntetni, ha elrendelésének oka megszűnt, vagy tartama meghosszabbítás nélkül lejárt. Az előzetes letartóztatás megszüntetésére a vádirat benyújtásáig az ügyész is jogosult.

A vizsgálat megállapításai:

	Vizsgálatom során a legfőbb ügyész helyettesének  tájékoztatása alapján a következőket állapítottam meg:
	Panaszossal és társaival szemben a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal 1998. június 16-án 693/1998. szám alatt sikkasztás és más bűncselekmények alapos gyanúja miatt nyomozást rendelt el. A nyomozás elrendelésekor panaszost őrizetbe vették, majd a bíróság előzetes letartóztatásáról határozott. Az előzetes letartóztatás határidejét több alkalommal meghosszabbították, majd 1999. február 12-én a Fővárosi Főügyészség az előzetes letartóztatást megszüntette. Az előzetes letartóztatást az indokolta, hogy a jelentős tárgyi súlyú bűncselekmény miatta szökéstől tartani lehetett, másrészt fennállt annak a veszélye, hogy szabadlábon hagyás esetén a nyomozóhatóság elött még nem ismert társakkal összebeszélve az eljárás illetve a felderítés  meghiúsulna.
	Panaszos és társai /a cselekmény elkövetésekor hivatásos állományú rendőrök/ a rendelkezésre álló adatok szerint hivatali hatalmukkal, lehetőségeikkel visszaélve a Budapesti Rendőr-főkapitányság felügyeletük alá tartozó gépjármű-tároló telephelyén a bűncselekmények miatt lefoglalt és a Magyar Állam tulajdonába került gépkocsik közül többet hamis okmányok felhasználásával értékesítettek. Más esetekben a gépkocsik értékes alkatrészeinek leszerelése után jóval ár alatti értékesítésre adták át, majd a gépkocsik közül többet árverésen megszereztek és azokra a korábban leszerelt alkatrészeket  ismét felszerelték illetve összeépítették.
	A büntetőeljárás során több száz, a gépkocsikkal kapcsolatos bizonylat, egyéb okirat, számítógépes floppy lemez stb. került lefoglalásra, amelyeket az eljáró hatóságnak ellenőriznie, értékelnie kellett, egyre újabb gyanúsítottak és tanúk kihallgatása vált szükségessé. 
	Nehezíti a nyomozást az új rendszámmal,  alváz és motorszámmal, forgalomba helyezett, a gyanúsítás tárgyát képező gépkocsik azonosítása, ennek sikere esetén újabb eljárási cselekmények válnak szükségessé.
	A folyamatban levő büntetőeljárás iratai alapján az állapítható meg, hogy a nyomozás folyamatos volt, nem fordult elő, hogy  az ügy másfél hónapig állt. 
	A vizsgálatom során szerzett adatok összesítése alapján részben hatásköröm, részben alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság hiányát megállapítom, ezért vizsgálatomat lezárom.
	Panaszos előzetes letartóztatásának elrendeléséről, illetve annak fenntartásáról bíróság, törvényes keretek között döntött. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv.29.§ /1/  bekezdés f./ pontja szerint a bíróság nem tartozik azon hatóságok körébe, melynek döntéseit a biztos felülvizsgálhatja,  A folyamatban levő büntetőeljárásra tekintettel  az sem indokolt, hogy a nyomozó hatóságoknak a bizonyítékok
megszerzésére, azok szabad mérlegelésére, felhasználására, a nyomozati cselekmények végzésének sorrendjére vonatkozó, a büntetőeljárási törvényben meghatározott jogosítványait bárki is megkérdőjelezze.
	Nem kétséges, hogy panaszost személyes szabadságában csaknem nyolc hónap időtartamban  korlátozták, arra azonban törvényben meghatározottak szerint került sor, így alkotmányos jogának sérelme, azaz visszásság az ügyben nem valósult meg.

Budapest, 1999. május 13.

Dr. Polt Péter