OBH 347/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása:
	A panaszos képviseletében eljáró ügyvéd beadványában sérelmezte, hogy védencét - miután tanúként idézték és kihallgatták - anélkül vették őrizetbe a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Rendőr-főkapitányságon, hogy az alapos gyanú fennállását korábban közölték volna vele. Gyanúsítottként való kihallgatására csak másnap került sor. A panaszos folyosón várakozó meghatalmazott védője számára pedig nem tették lehetővé, hogy az eljárásban részt vegyen.
	Az ügyben alkotmányos állampolgári jogokat érintő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében a legfőbb ügyészt a B-A-Z Megyei Rendőr-főkapitányság eljárásának, valamint az ügyvéd által tett feljelentés kapcsán született nyomozást megtagadó határozatok törvényességének a felülvizsgálatára kértem fel.

Érintett alkotmányos jogok:
•	Jogállamiság, jogbiztonság elve (Alkotmány 2. § /1/ bek.);
•	Védelemhez való jog (Alkotmány 57. § /3/ bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
•	1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről:
225. § Az a hivatalos személy, aki azért, hogy jogtalan hátrányt okozzon vagy jogtalan előnyt szerezzen, hivatali kötelességét megszegi, hatáskörét túllépi, vagy hivatali helyzetével egyébként visszaél, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
228. § (1) Az a hivatalos személy, aki eljárása során mást személyi szabadságától jogellenesen megfoszt, bűntettet követ el és öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. 

•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról:
4. § (1) A büntetőeljárásban a személyi szabadságot és más állampolgári jogokat tiszteletben kell tartani, s azok csak az e törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozhatók.
(2) A hatóságoknak az eljárás során biztosítaniuk kell az állampolgári jogokat korlátozó kényszerintézkedések törvényességét.
(3) A hatóságok tartoznak az eljárás résztvevőit jogaikról tájékoztatni és kötelességeikre figyelmeztetni.
6. § (1) A terheltet megilleti a védelem joga.
(2) A hatóságok kötelesek biztosítani, hogy az, akivel szemben a büntetőeljárást folytatják, az e törvényben meghatározott módon védekezhessék.
(3) A terhelt érdekében az eljárás bármely szakaszában védő járhat el. A terhelt az eljárás megindításától kezdve védőt választhat.
86. § (1) A terheltnek vagy a tanúnak személyt vagy tárgyat felismerés céljából be lehet mutatni.
91. § (1) A hatóság a terheltet őrizetbe veheti
a) tettenérés esetén, ha személyazonossága nem állapítható meg,
b) ha az előzetes letartóztatás elrendelésének oka [92. § (1) bek., 340. § (1) bek.] áll fenn.
(2) Az őrizet legfeljebb hetvenkét óráig tarthat, ennek elteltével a terheltet - ha az előzetes letartóztatását nem rendelték el - szabadon kell bocsátani.
(4) Az őrizetbevételről a hatóság késedelem nélkül értesíti a terhelt által megjelölt hozzátartozót; ennek hiányában a terhelt által megjelölt más személy is értesíthető.
Az őrizetbevétel elrendelésre mind a nyomozás elrendelése után, mind halaszthatatlan nyomozási cselekményként sor kerülhet. A nyomozás során az őrizetbevétel elrendelésére a nyomozó szerv vezetője jogosult. Az őrizetbevételt minden alkalommal határozattal kell elrendelni, amelyben meg kell jelölni - egyéb adatok mellett - az őrizetbevétel elrendelésének és lejártának időpontját nap, óra, perc megjelölésével. A nyomozás során hozott határozattal szemben nem halasztó hatályú panasznak van helye. A panaszt - ha annak a nyomozóhatóság nem ad helyt - az ügy irataival együtt 24 órán belül elbírálásra az illetékes ügyésznek kell megküldeni.
132. § (1) Ha a rendelkezésre álló adatok alapján meghatározott személy alaposan gyanúsítható bűncselekmény elkövetésével, a hatóság közli vele ennek lényegét, a vonatkozó jogszabályok megjelölésével.
(2) A gyanúsítás közlése után figyelmeztetni kell a gyanúsítottat arra, hogy védőt választhat, illetőleg védő kirendelését kérheti. Kötelező védelem esetén fel kell hívni a figyelmét arra is, hogy amennyiben három napon belül nem hatalmaz meg védőt, a hatóság rendeli ki.
(3) A gyanúsítás közlését, a gyanúsított figyelmeztetését és nyilatkozatát jegyzőkönyvbe kell foglalni.
(4) A gyanúsítottat az alapos gyanú közlését követően - ha fogva van, huszonnégy órán belül - ki kell hallgatni. E határidőt attól az időponttól kell számítani, amikor a gyanúsítottat a nyomozó hatóság elé állították.
Az alapos gyanú közlése a nyomozás egyik leglényegesebb eljárásjogi aktusa. Az addig csupán a tárgya (azaz a bűncselekmény) folytán meghatározott ügy ettől kezdődően már személyhez kötődik. Az alapos gyanú közlése folytán szerez az eljárás alá vont személy tudomást arról, hogy milyen bűncselekmény elkövetésével gyanúsítják. Ettől kezdve nyílik meg számára eljárási jogai (védekezés, panaszjog, jelenlét, iratbetekintés) érvényesítésének a lehetősége. Ugyanakkor ezt követően a nyomozó hatóságnak is módja van a kényszerítő eszközök alkalmazására, egyesek indítványozására és egyéb, a gyanúsított személyéhez kötődő intézkedések (pl. útlevél bevonása) foganatosítására.
A védelemhez való alapvető jog érvényesülését szolgálja a (2) bekezdés, mely szerint nyomban - még kihallgatása előtt - tájékoztatni kell a gyanúsítottat a védőválasztás, illetve a védő kirendelésének lehetőségére.
133. § (1) A gyanúsított és a tanú kihallgatásánál, illetőleg a szakértő meghallgatásánál a hatóság azt végző tagján és a jegyzőkönyvvezetőn kívül csak az lehet jelen, akinek jelenlétét e törvény megengedi.
134. § (1) A védő a gyanúsított és - ha e törvény eltérően nem rendelkezik - a tanú kihallgatásánál jelen lehet, a kihallgatotthoz kérdéseket intézhet. E jog gyakorlása a gyanúsított, illetőleg a tanú kihallgatását nem késleltetheti.

Megállapított tényállás:
	A panaszost ismeretlen tettes ellen lopás miatt folytatott büntetőeljárásban, tanúként idézték a Miskolci Városi Rendőrkapitányságra. 1999. január 18-án, ügyvédje jelenlétében történt kihallgatását követően két nyomozó jelent meg a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Rendőr-főkapitányságról, ahol különösen nagy értékre elkövetett lopás bűntette miatt folytattak nyomozást (2/1999-bü.). A panaszosnak ebben az ügyben 14.30-kor felismerésre bemutatáson kellett részt vennie, ahol - a jegyzőkönyv tanúsága szerint - az ügyvédje is jelen volt. A gyanúsított úgy nyilatkozott, hogy a bemutatott személyek közül a panaszos hasonlít legjobban a keresett személyhez.
Ezt követően a panaszost átkísérték a megyei rendőr-főkapitányságra, ahol délután 5 órakor tanúként hallgatták ki, az ügyvédje jelenléte nélkül. A folyosón várakozó ügyvédnek többszöri kérése ellenére sem engedték meg, hogy védencével beszélhessen. Este visszavitték a tanút a városi rendőrkapitányságra, ahol 21.20-kor ismét felismerésre bemutatást tartottak. Itt egy másik gyanúsított határozottan felismerte a panaszost, ezért 21.40-kor a B-A-Z Megyei Rendőr-főkapitányságon elrendelték az őrizetbe vételét. A határozat aláírását a panaszos - meghatalmazott védőjének jelenléte ellenére - megtagadta. A gyanúsított kihallgatására másnap, január 19-én 10.15-kor, két védő jelenlétében került sor. A Miskolci Városi Bíróság 1999. január 21-én elrendelte az őrizetben levő panaszos előzetes letartóztatását, a B-A-Z Megyei Bíróság azonban a kényszerintézkedést január 27-én megszüntette, és szabadlábra helyezte a terheltet.
A gyanúsított védője 1999. január 19-én panasszal élt az őrizetbe vétel és a rendőrség eljárása miatt a nyomozás törvényességi felügyeletét ellátó Megyei Főügyészségen, továbbá feljelentést tett az Ügyészségi Nyomozó Hivatalnál ismeretlen tettes ellen jogellenes fogvatartás és hivatali visszaélés elkövetése miatt.

A vizsgálat megállapításai: 
	A B-A-Z Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal 1999. január 29-én kelt határozatában a nyomozást - bűncselekmény alapos gyanúja hiányában - megtagadta. Az indoklás szerint a jogellenes fogvatartás bűntette csak szándékosan, a hivatali visszaélés pedig csak célzatosan követhető el, ezek a tényállási elemek azonban nem állapíthatóak meg. Az a tény, hogy az eredetileg más ügyben tanúként idézett személyt külön értesítés nélkül egy újabb ügyben tanúként hallgatják ki, sem kötelességszegésnek, sem hivatali helyzettel való visszaélésnek nem tekinthető. Az sem volt szabálytalan, hogy ezen időszak alatt a jogi képviselőt nem engedték részt venni az eljárásban, hiszen a tanúnak nem lehet védője, és nincs arra utaló adat sem, hogy szándékosan akarták volna akadályozni a védőt az eljárási cselekményekben való részvételben.
A határozat elleni panaszt a megyei főügyészség 1999. február 24-én elutasította. Az őrizetbe vétel alaki és tartalmi feltételei ugyanis - a lopás bűntettének alapos gyanúja és a szökés ill. elrejtőzés, valamint az eljárás meghiúsításának veszélye - a kényszerintézkedés elrendelésének időpontjában fennálltak. Ugyanakkor megállapították, hogy jelen esetben téves nyomozó hatósági intézkedés volt az, hogy az őrizetbe vételt - azonnali szükségességének hiányában - a gyanúsítotti kihallgatást megelőzően rendelték el. Az alapos gyanú közlésének nem az őrizetbe vételről szóló határozatban, hanem a gyanúsított kihallgatásának keretében kellett volna megtörténnie. A megyei főügyészség a vonatkozó büntetőeljárási szabályok (Be. 91. § és 132. §) helyes értelmezését elősegítő nyomozó hatósági gyakorlat kialakítása érdekében átiratot intézett a nyomozás feletti törvényességi felügyeletet ellátó Miskolci Városi Ügyészséghez.
A Legfőbb Ügyészség álláspontja szerint a panaszos "őrizetbe vétele mind alakilag, mind tartalmilag törvényes és megalapozott volt", mivel a második felismerésre bemutatás eredménye és egy másik gyanúsított terhelő vallomása is alátámasztották a bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúját. Az őrizetbe vétel elrendelésének pedig nem törvényi feltétele a gyanúsított kihallgatása.
	A Legfőbb Ügyészség arról tájékoztatott, hogy a Miskolci Városi Ügyészség megtette a szükséges intézkedést a jogszabályoknak megfelelő helyes értelmezés és gyakorlat kialakítása érdekében a megyei rendőr-főkapitányság felé. A rendőrségről kapott felvilágosítás szerint a továbbiakban azt a gyakorlatot követik, hogy a gyanúsított őrizetbe vételét megelőzően - a Be. 132. § (3) alapján - külön közlik vele a bűncselekmény alapos gyanújának fennállását, valamint a védőválasztás jogára való figyelmeztetést. Ezt követően az őrizetbe vett gyanúsított kihallgatására - a Be. 132. § (4) értelmében - 24 órán belül sor kerül.
	Vizsgálatom során - a rendelkezésre álló iratok alapján - megállapítottam, hogy a megyei rendőr-főkapitányság eljárása visszásságot okozott a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével összefüggésben. A jogbiztonság elve megköveteli, hogy az egyes jogszabályok világosak és egyértelműek, a norma címzettjei számára előreláthatóak és kiszámíthatóak legyenek. A megyei főügyészség ugyanakkor - a meghatalmazott védő panasza nyomán - észlelte a téves jogértelmezési gyakorlatot, és átiratában rögzítette a Be. vonatkozó előírásainak helyes értelmezését, ami megfelelt a kommentárban foglaltaknak is. A városi ügyészség ill. a rendőr-főkapitányság megtette a szükséges intézkedéseket az ügyészségi átiratban foglaltak érvényesítése érdekében. Az őrizetbe vett gyanúsított védelemhez való jogát nem korlátozták; a nyomozást megtagadó, ügyészségi határozatok törvényessége pedig nem kifogásolható.
Minderre tekintettel ajánlást nem teszek, de felhívom a megyei rendőrfőkapitány figyelmét, hogy gondoskodjon róla, hogy az illetékessége alá tartozó rendőri szervek minden esetben a jogszabályoknak megfelelően járjanak el a gyanúsítottak őrizetbe vétele és kihallgatása során, biztosítva a terhelteket megillető jogok gyakorlását.

Budapest, 2001. április 10.

Gönczöl Katalin