OBH  274/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos sérelmezte a békásmegyeri rendőrőrs leépítését, feladatainak és hatáskörének a kerületi kapitánysághoz való csatolását. A panaszos szerint emiatt Békásmegyer közterületein a rendőri jelenlét szinte megszűnt, az ott élő lakosság közbiztonsága veszélybe került.
	A panaszos kifogásolta azt is, hogy 1998. október 23-án a BRFK III. kerületi Rendőrkapitányság beosztottai - csendháborítás szabálysértés miatt - intézkedést kezdtek vele szemben, és figyelmeztették az együttélési szabályok betartására. Kifogásolta a kerületi kapitányság vezetőjének 1998. november 4-én kelt, panaszosnak szóló tájékoztató levelét is, különösen azt, hogy a kapitány kioktatta őt arra, hogy ha a jövőben jogsértést követ el szabálysértési eljárást kezdeményez vele szemben, amennyiben pedig szomszédai az ő sérelmére követnek el jogsértést, úgy ő kezdeményezzen szabálysértési eljárást az önkormányzatnál.
	Tartalmazta a beadvány továbbá, hogy a panaszos 1998. október 25-i bejelentésére a BRFK III. kerületi Rendőrkapitányság vezetője érdemben nem válaszolt, illetve a 1999. január 6-án kelt levelében arra hívta fel figyelmét, hogy "Amennyiben válaszlevelünk az Ön számára elfogadhatatlan ... kifogásával tetszőleges jogorvoslati intézményhez forduljon."
	A panasz alapján - figyelemmel a Békásmegyeren lakók jogos érdekeire - felmerült az Alkotmányban a rendőrség alapvető feladataként deklarált közbiztonság védelméhez, valamint a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz való joga sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. Annak során vizsgálatra kértem a budapesti rendőrfőkapitányt.

Érintett alkotmányos jogok
•	A "rendőrség alapvető feladata"-ként deklarált közbiztonság védelme (Alk. 40/A. § /2/).
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.).

A vizsgálat megállapításai

1.	A budapesti rendőrfőkapitány tájékoztatója szerint 1998. október 23-án, a panaszossal szemben a BRFK III. kerületi Rendőrkapitányság beosztottai valóban intézkedtek. Annak alapja az volt, hogy a rendőri szervhez a panaszos lakótársai bejelentették, hogy a panaszos csendháborító magatartást tanúsít. A helyszínre kiérkező rendőrjárőrök a jogsértést már nem tapasztalták, azt addigra a panaszos abbahagyta. A bejelentés és a helyszínen végzett adatgyűjtés során meghallgatott személyek által elmondottak alapján azonban a rendőrök a panaszost figyelmeztették és felhívták a kultúrált együttélés általánosan elfogadott szabályainak betartására. A főkapitány úgy ítélte meg, hogy a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (Rtv.) 13. § (1) bekezdésére tekintettel - ami így szól: "A rendőr jogkörében eljárva köteles intézkedni vagy intézkedést kezdeményezni, ha olyan tényt vagy körülményt észlel, illetőleg hoznak tudomására, amely rendőri beavatkozást igényel..." - a rendőrök jogszerűen jártak el akkor, amikor intézkedtek a panaszossal szemben. Az idézett törvényi előírást egyébként a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. (III. 1.) BM rendelet (Szolgálati Szabályzat) 6. § (1) bekezdése kiegészíti azzal, hogy " Bűncselekmény vagy szabálysértés észlelése, valamint a közrendet, a polgárok személyét vagy javait fenyegető veszélyhelyzet esetén a rendőrt intézkedési kötelezettség terheli [Rtv. 13. § (1) bek.]." , a 13. § (1) bekezdés szerint pedig "A rendőr szabálysértés észlelése esetén feljelentést tesz, vagy jogszabály által meghatározott esetekben helyszíni bírságot szab ki. Figyelmeztetést csak azon szabálysértés esetén alkalmazhat, ahol helyszíni bírságot szabhat ki." 
	Rámutatott a főkapitány arra is, hogy a rendőrök - helyesen - figyelembe vették az Rtv. 13. § (2) bekezdésében foglaltakat is, mely szerint "A rendőr köteles a törvény rendelkezésének megfelelően, részrehajlás nélkül intézkedni....", valamint - a rendőri intézkedés időpontjában hatályban volt - az egyes szabálysértésekről szóló 17/1968. (IV. 14.) Korm. rendelet 23. § (1) és (3) bekezdéseit is. A Korm. rendelet 23. § (1) bekezdése előírta, hogy "Aki lakott területen, az ott levő épületben, vagy az ahhoz tartozó telken, továbbá tömegközlekedési eszközön indokolatlanul olyan zajt okoz, amely alkalmas arra, hogy mások nyugalmát zavarja, továbbá tiltott helyen zajkeltő tevékenységet folytat, tízezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.". A 23. § (3) bekezdése szerint pedig "Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés elkövetőjével szemben a rendőrség, ... helyszíni bírságot szabhat ki." Tekintettel tehát arra, hogy a panaszos által tanúsított cselekmény elkövetése alkalmas volt a csendháborítás szabálysértés elkövetése gyanújának megállapítására, a rendőrök jogszerűen figyelmeztették a panaszost arra, hogy a jövőben tartózkodjon olyan magatartás tanúsításától, amely alkalmas lehet jogsértő cselekmény (szabálysértés) miatti felelősségrevonására.
	Megállapította a főkapitány azt is, hogy a panaszos a szóban forgó rendőri intézkedés módját, továbbá az eljáró rendőrök által használt hangnemet nem sérelmezte.

2.	A főkapitány tájékoztatott arról is, hogy a panaszos 1998. október 25-én kelt beadványában megkereste a BRFK III. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjét. Abban sem kifogásolta a vele szemben 1998. október 23-án foganatosított rendőri intézkedést, csak lakótársai magatartását sérelmezte és azt vélelmezte, hogy a rendőrök az ellene bejelentést tevő személyek javára elfogultak voltak. Erre a beadványra a kapitányságvezető 1998. november 4-én kelt levelében válaszolt. Azt javasolta a panaszosnak, hogy amennyiben szomszédai csendháborítást valósítanak meg az ő sérelmére, kezdeményezzen szabálysértési eljárást a Budapest II. kerületi Önkormányzat Polgármesteri Hivatal Szabálysértési Hatóságánál, vagy közvetlenül a kapitányság ügyeletétől kérjen rendőri segítséget. Végül tartalmazta a válasz, hogy ha a panaszos jogsértést követ el, a kapitány szabálysértési eljárást kezdeményez.
	Megállapította továbbá a főkapitány, hogy a panaszos - ugyancsak a kerületi kapitánynak címzett - 1998. december 23-án kelt levelében azt észrevételezte, hogy a szóban forgó, 1998. november 4-i keltezésű kapitányságvezetői levelet csak december 22-én kapta kézhez. A főkapitány a levél postázásának pontos dátumát nem tudta tisztázni, mert azt a kerületi kapitányság segédhivatala általános számon, nem tértivevényes levélként továbbította. Megállapította viszont, hogy az iktatókönyv bejegyzése szerint a levelet 1998. november 30-án adták postára. Azt sem tudta utólag nyomon követni, hogy a késedelmes postázásnak - 1998. november 4. és november 30. között eltelt időnek - mi volt az oka. Tekintettel arra, hogy kétséget kizáróan nem lehetett a levél elhúzódó kézbesítésének körülményeit tisztázni, a főkapitány a panaszolt rendőri szerv mulasztását olyan csekély jelentőségűnek minősítette, hogy felelősségre vonást nem kezdeményezett.
	A főkapitány megvizsgálta a panaszos december 23-i keltezésű beadványában foglaltakra adott választ is. Megállapította, hogy a kerületi kapitányságvezető 1999. január 6-i keltezéssel reagált a panaszos észrevételére. Abban - többek között - arról tájékoztatta a panaszost, hogy 1998. október 23-án vele szemben intézkedő rendőrök ellen - panasz hiányában - vizsgálat nem indult. Ezért a történtekkel kapcsolatban válaszadási kötelezettsége sem volt a kapitányságnak. Ennek ellenére, kizárólag a panaszos tájékoztatása érdekében küldte meg az 1998. november 4-én kelt, a panaszos által december 22-én átvett levelet. A főkapitány elismerte, hogy ez a levél tartalmi szempontból valóban nem adott érdemi választ a dátumozás és a postára adás között eltelt hosszabb idő okára. Úgy ítélte azonban meg, hogy a panaszos által kifogásolt levél formailag megfelelt a közérdekű bejelentésekről, javaslatokról és panaszokról szóló 1977. évi I. törvény 18. § (1) bekezdésében foglaltaknak, ami kimondja, hogy "Ha a panasz valamely szerv tevékenysége (mulasztása) ellen irányul, a panaszt az érintett szerv vezetője vizsgálja meg és intézi el." Ezekre figyelemmel a főkapitány csekély jelentőségű mulasztásnak minősítette azt is, hogy az 1999. január 6-án kelt válasz levél nem tért ki az 1998. november 4-i levél késői kézbesítésének okára. Így a panasz ezen részében sem kezdeményezett semmilyen intézkedést.

3.	Végül a főkapitányi tájékoztató tartalmazta, hogy Békásmegyer területén a rendőrőrs, illetve a járőr tevékenység - panaszos állításával szemben - nem szűnt meg. A szolgálatirányítás átszervezése miatt azonban az őrs állományát valóban áthelyezték a kerületi kapitányság közrendvédelmi osztálya állományába. Ez az intézkedés célszerűségi, hatékonysági okokból történt. A döntés helyességét bizonyítja, hogy az átszervezést követően napszakonként két gépjárművel, két-két járőr teljesít szolgálatot kizárólag Békásmegyer területén. A korábbi szolgálat-ellátási struktúrában napszakonként csak egy gépkocsizó járőrpár volt szolgálatban. Az intézkedés tehát az ott lakók érdekeit, közbiztonsági közérzetének javítását szolgálta. 

4.	A főkapitány válaszát elfogadtam. Megállapítottam, hogy a III. kerületi kapitányság beosztottainak a panaszossal szemben 1998. október 23-án foganatosított intézkedése nem okozott alkotmányos emberi joggal összefüggő visszásságot. A helyszínre kiérkező rendőrök akkor követtek volna el mulasztást, ha az állampolgári bejelentést nem ellenőrizték volna, továbbá ha az Rtv. 13. § (1) bekezdésében előírt intézkedési kötelezettségüket nem teljesítették volna. Az alkotmányos joggal kapcsolatos visszásság megállapítását azért is mellőztem, mert az országgyűlési biztosnak nincs módja, sem lehetősége arra, hogy a panaszos által sérelmezettek tisztázása érdekében bizonyítási eljárást folytasson. Az adott esetben az intézkedő rendőrök voltak abban a helyzetben, hogy megítéljék a panaszos ellen kezdeményezett rendőri intézkedés szükségességét, illetve módját. Azt pedig a helyszíni rendőri intézkedést felülvizsgáló budapesti főkapitánynak kellett megítélnie, hogy a rendőrök törvényesen és szakszerűen, az arányosság követelményeit is szem előtt tartva jártak-e el a panaszossal szemben. A főkapitány úgy foglalt állást, hogy a rendőrök intézkedése jogszerű volt, a panaszos figyelmeztetésben részesítése is megfelelt a jogszabályi előírásoknak. Ezt nem vitattam azért sem, mivel a panaszos a szóban forgó rendőri intézkedés  ellen nem élt az Rtv-ben szabályozott jogorvoslati lehetőségével.
	A panasznak a békásmegyeri rendőrőrs leépítésével, feladatainak és hatáskörének a kerületi kapitánysághoz való csatolásával kapcsolatban megállapítottam, hogy az nem keletkeztetett alkotmányos emberi joggal kapcsolatos sérelmet. Sőt az - figyelemmel arra, hogy a korábbi egy helyett, egyszerre két gépkocsizó járőrpár teljesít szolgálatot -, a területen lakók közbiztonsága javítását célzó intézkedés volt. A rendszeres járőrözés véleményem szerint is alkalmas arra, hogy a területrész közbiztonsága javuljon, a lakótelep rendőri ellenőrzése rendszeresebbé, a lakossági bejelentésekre történő reagálás folyamatossá váljon. 
	Vizsgálatom eredményeként megállapítottam azonban a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog sérelmét. Az alkotmányos joggal összefüggő visszásságot egyrészt az okozta, hogy a BRFK III. kerületi Rendőrkapitányság a panaszos beadványára elkészített, 1998. november 4-én kelt válasz levelet mintegy egy hónap múlva, 1998. november 30-án adta postára. Másrészt pedig azért sérült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog, mert a kerületi kapitány 1999. január 6-án kelt, a panaszosnak címzett válasz levele nem tért ki az 1998. november 4-i levél késői kézbesítésének okára. Tekintettel azonban arra, hogy a november 4-ei levelet végül a panaszos megkapta, az abban foglaltak ellen észrevételt is tett, valamint arra is figyelemmel, hogy a panaszos által kifogásolt 1999. január 6-ai levél formailag megfelelt az 1977. évi I. törvény rendelkezéseinek, az alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot olyan csekély súlyúnak ítéltem meg, hogy ajánlást nem teszek. A hasonló jellegű mulasztások jövőbeni elkerülése érdekében azonban az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. (Obtv.) 17. § (1) bekezdésére hivatkozva, felkérem a budapesti rendőrfőkapitányt, hogy hívja fel az alárendeltségében működő rendőri szervek állományának figyelmét a jogszabályoknak megfelelő eljárási és kézbesítési (postázási) rend maradéktalan betartására.
	Megállapításaimról - a jelentés megküldésével - értesítem a panaszost, a budapesti rendőrfőkapitányt, valamint a BRFK III. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjét.

Budapest, 2001. március 19.

Gönczöl Katalin