OBH 210/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Almási Eszter

Az eljárás megindulása:

A panaszos határon túli magyar egyetemi hallgató (román állampolgár) férjével évek óta a Márton Áron kollégium lakója volt. Beadványában kifogásolta a kollégium igazgatójának eljárását születendő gyermekükkel történő elhelyezésükkel kapcsolatban, sérelmezte továbbá, hogy az ellene a rendész részéről megnyilvánuló zaklatás intézkedés nélkül maradt.

Az ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) alapján a jogállamiság alkotmányos elvéből fakadó tisztességes eljáráshoz való jog és az emberi méltósághoz való jog érintettsége folytán vizsgálatot indítottam. 1999. február 2-én kelt megkeresésemben kértem az oktatási minisztert, hogy az ügyet saját hatáskörében vizsgálja meg. 

A megállapított tényállás:

A panaszos beadványában leírta, hogy már az 1998/1999-es tanév kezdetekor írásban jelezték a kollégium igazgatójának, hogy december végére gyermeket várnak, és kérték, hogy továbbra is a kollégiumban lakhassanak. (A kollégiumban már azt megelőzően is lakott kisgyermekes család. Szobájukat pedig a baba érkezésére várva felszerelték.) Ezt a lehetőséget csak 1999. júniusáig kívánták igénybe venni, amikorra a férje befejezi tanulmányait és albérletbe költözhetnek. Levelükre nem kaptak választ. Személyes meghallgatás iránti kérelmüket az igazgató először elutasította, majd amikor újabb levelükre fogadta őket, azt mondta, hogy a baba egészsége miatt nem engedheti, hogy a kollégiumban maradjanak. Felajánlotta, hogy elintézi: a SOTE Rezső téri kollégiumában fogadják őket. A panaszos és férje a megjelölt intézetet felkeresték, ahol azonban kiderült, hogy nem a Rezső téri kollégiumban, hanem az Ernő utcai kollégiumban vannak kisgyermekes családok, továbbá, hogy nincs üres szoba. E felkínált lehetőség minden szempontból sokkal rosszabb volt a Márton Áron Kollégiumnál, hiszen ott, ha nem is hivatalosan, de gyakorlatilag saját használatú mellékhelyiségük volt, míg a másik kollégiumban ez nem lett volna biztosítható, és a szobájuk alapterülete is kisebb lett volna.
Ebben a helyzetben jelezték az igazgatónak, hogy nem tudják elfogadni a SOTE-nál felkínált lehetőséget, annál is inkább, mert a SOTE kollégiumában körülbelül háromszor annyit kellett volna fizetniük személyenként, mint jelenlegi helyükön.

Ezt követően a kollégium rendésze naponta zaklatta a panaszost, aki ezért nem mert haza menni, kora reggel elment otthonról és zárásig a könyvtárban maradt, hogy elkerülje a rendszeres inzultust. A rendész minősíthetetlen hangon több ízben megfenyegette őket azzal, hogy amennyiben nem költöznek ki a kollégiumból, - "kapcsolatai révén" - kiutasíttatja őket az országból is. A panaszos elmondta, hogy a rendész kétségbe vonva magyarságukat azzal is fenyegette őket, hogy "fegyverviselési engedélye van".

A panaszos előadása szerint nem kizárt, hogy ez a helyzet szerepet játszott abban, hogy terhességét veszélyeztetetté nyilvánította az orvos és gyermeke csaknem egy hónappal korábban jött világra. A zaklatás ellen a kollégista társaik és végül már a Hallgatói Önkormányzat is tiltakozott az igazgatónál, eredmény nélkül.

A szülést követően, amikor a kórházból hazamentek, a rendész és egy nevelő tanár felszólította őket, hogy a kollégiumot 2 órán belül hagyják el, ellenkező esetben rendőrt hívnak. Erre végül nem került sor. 

A panaszos sérelmezte, hogy a Kollégium lakói általában is kiszolgáltatott helyzetben vannak, és úgy magyarságukban, mint emberi mivoltukban igen gyakran megalázzák őket. A házirendet, látogatási rendet az igazgató kénye-kedve szerint alakítja, és a portás is, kedve szerint alkalmazza azt.

A miniszteri vizsgálat eredménye:

Az Oktatási Minisztérium miniszteri biztosa megkeresésemet követően, 1999. február 22-én  meghallgatta a Márton Áron Kollégium igazgatóját majd február 23-án a panaszost is a panasszal kapcsolatban.

A Márton Áron Kollégium igazgatójának nyilatkozata a panasszal kapcsolatban és a panaszos válaszai: Az igazgató cáfolta, hogy szeptemberben bármiféle levelet kapott volna, vagy hogy személyes megbeszélés miatt megkereste volna a panaszos. 1999. november 3-i és 6-i leveleket mutatott be a panaszos átvételi elismervényével, melyek szerint nem engedélyezi a gyermeknek a Kollégiumban történő elhelyezését, de felajánlja a SOTE kollégiumában történő elszállásolást. Az igazgató kifejtette továbbá, hogy önhatalmúlag zárta le a panaszos az egyik mellékhelyiséget. A panaszos válaszában elmondta, hogy a házastársi szinten - ahol laktak - hét mellékhelyiség van, és ebből egyet valóban csak ő és férje használ. Ez azonban a szintfelelős engedélyével történt, valamint a többi mellékhelyiséget is szétosztották a családok egymás között, és mindig két-három család használ egyet-egyet.

Az igazgató tagadta, hogy a rendész naponta zaklatta volna a panaszost, bár elismerte, hogy a rendésznek valóban van fegyvere, valamint, hogy a rendész többször felszólította a panaszost a távozásra. Az igazgató szerint nem felel meg a valóságnak az, hogy a Panaszost felszólították volna, hogy hagyja el a kollégiumot két órán belül. Kijelentette ugyanakkor, hogy a rendész büntető-feljelentést tett a panaszos ellen, annak erőszakos és agresszív, őt sértegető magatartása miatt, ám hajlandók visszavonni a feljelentést, ha a panaszos elhagyja a kollégiumot.

A panaszos kijelentette, hogy március végéig mindenképpen albérletbe költözik családjával, így velük kapcsolatban már nem kell a Minisztériumnak intézkednie, ám számos kollégista társa van, illetve lehet hasonló helyzetben és ezért a felmerült problémákat meg kellene oldani.

A miniszteri biztos megállapította, hogy de facto rendkívülien szabályozatlan a kollégium belső rendje. Ezért és az ellentmondásos körülmények nagy száma miatt szükséges a Márton Áron Kollégium helyzetének általános és átfogó vizsgálata.

Az oktatási miniszter a miniszteri biztos javaslatára, elrendelte a Márton Áron Kollégium átfogó ellenőrzését, különös tekintettel a kollégium vezetésének jogszerűségére és hatékonyságára, valamint a kollégium életét szabályozó szabályzatok tartalmára és alkalmazására.

A vizsgálat megállapításai:

Az Alkotmány 54. § (1) "A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani." 

Az Alkotmánybíróság a 8/1990. (IV. 23.) AB határozatában kifejtette, hogy az emberi méltósághoz való jogot az ún. "általános személyiségi jog" egyik megfogalmazásának tekinti. Leszögezte, hogy a modern alkotmányok, illetve az alkotmánybírósági gyakorlat az általános személyiségi jogot különféle összetevőivel nevezik meg: pl. a személyiség szabad kibontakoztatásához való jogként, az önrendelkezés szabadságához való jogként, általános cselekvési szabadságként, avagy a magánszférához való jogként." (4/1998. (III. 1.) AB határozat) 

Az emberi méltósághoz való jog Alkotmánybíróság általi értelmezése elképzelhetővé teszi a becsület megsértésének olyan módját, illetve fokát, amely az emberi méltósághoz való jogot is érinti. A becsület a személy társadalmi megítélését jelenti, melynek alakulásában jelentős szerepe van az egyes polgárok egyénről alkotott véleményének. Amennyiben egy szóbeli, írásbeli, vagy más értékelést hordozó magatartás - a kinyilvánítás módja, valótlansága, vagy valóságot hamis színben feltüntető volta miatt - alkalmas arra, hogy az egyén társadalmi megítélését kedvezőtlen irányba változtassa, megállapítható a becsület sérelme és vizsgálható, hogy az ember méltósága sérelmet szenvedett-e.

Az Alkotmány 2.§ (1) bekezdése kimondja, hogy " A Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam."

Az országgyűlési biztosok állandó - az Alkotmánybíróság álláspontjával megegyező - gyakorlata, hogy az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményét olyan alkotmányos alapértéknek tekintik, amely minden jogalkalmazót kötelez. A jogbiztonság követeli meg, hogy nemcsak a jogszabályok, de a rájuk alapozott normatív intézkedések egyaránt, világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára (75/1995. (XII. 21.) AB határozat, OBH 7459/96. sz. jelentés). A jogbiztonság követelményének részét képezi a tisztességes eljáráshoz való jog, amely garanciáit általában az eljárási szabályok részletezik, és amely minden hatósági vagy hatósági jellegű intézkedés során megilleti az állampolgárt. Enélkül ugyanis a törvények és más jogszabályok rendelkezései nem juthatnak érvényre. Ahogyan azt már az OBH 9090/97. számú ügyben megállapítottuk, az Alkotmányból fakadó tisztességes eljáráshoz való jog abban az esetben is kötelezi a jogalkalmazót, ha annak tevékenységét a jogszabály nem köti részletes eljárási garanciákhoz. A jóhiszeműség, elfogulatlanság, ésszerű időn belüli döntésre törekvés a tisztességes eljárás alapvető követelményei.

Megállapítom, hogy a kollégiumi elhelyezéssel összefüggő eljárás meg kell, hogy feleljen a tisztességes eljárás alkotmányos követelményének. Általánosan elvárható ezért a kollégium dolgozóitól eljárásuk során az elfogulatlanság, a jóhiszeműség és a személyeskedéstől mentes hangnem. 

Az országgyűlési biztosnak nem feladata állást foglalni, olyan szakkérdésben, hogy megfelel-e az adott kollégiumi szoba egy csecsemő elhelyezéséhez szükséges követelményeknek, illetve, hogy megoldható-e máshogyan a kollégiumban családok lakhatása. Elvárható azonban, hogy az ilyen kérdések elbírálásakor, kollégium vezetése kizárólag a kollégium lakóinak érdekeit szem előtt tartva, a tisztességes eljárás követelményeinek érvényre juttatásával járjon el.

A panaszos és az igazgató állításai ellentmondtak egymásnak abban a tekintetben, hogy a panaszos mikor jelezte a gyermek érkezését, illetve, hogy az igazgató válaszolt-e minden esetben érdemben a panaszos kérelmeire.

Megállapítható azonban, hogy a Márton Áron kollégium igazgatója a panaszos jelzéséből és a kollégium lakóinak tiltakozásából mindenképpen tudott arról, hogy a rendész a panaszost zaklatta. Tudomással bírt arról is, hogy a rendész a panaszos ellen büntető-feljelentést tett.

Megállapítom, hogy az igazgató azzal, hogy nem tett semmiféle intézkedést a panaszos - a kollégium alkalmazottja általi - zaklatásának megakadályozására, visszásságot okozott a panaszos emberi méltósághoz való jogával és tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben.  

A panaszos 1999 márciusában kiköltözött a Márton Áron Kollégiumból és új címét, illetve elérhetőségét Hivatalomnak sem jelentette be, ezért a visszásság orvosolhatatlanná vált. Így sajnálatos módon nincs lehetőség a panaszosnak - az igazgató bocsánatkérése formájában - nyújtott erkölcsi kárpótlására sem.

Ajánlás:

Az Obtv. 21.§-a alapján az alábbi kezdeményezést teszem.

Kérem a Márton Áron Kollégium igazgatóját, hogy a kollégium lakóinak ügyeivel kapcsolatban, a jövőben fokozottan legyen figyelemmel a tisztességes eljárás követelményeinek betartására.

Budapest, 2000. április 5.

Dr. Polt Péter