OBH 7392/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Haraszti Katalin

A vizsgálat megindulása:
	Az iraki állampolgár panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához mert sérelmezte, hogy már négy hónapja Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézetben, idegenrendészeti őrizet alatt kell élnie és a szabadulásának időpontját sem ismeri.
	Panaszos sérelmezte, hogy a menekült szátusz iránti kérelmét a magyar hatóságok elutasították, ezért attól tart, hogy Irakba akarata ellenére vissza kell térnie.

A megállapított tényállás:
	A panaszos 1998. július 17-én ismeretlen helyen, illegálisan lépett a Magyar Köztársaság területére. A panaszos jelentkezett a Bicskei Menekülteket Befogadó Állomáson (a továbbiakban: befogadó állomás), ahol menekültté nyilvánítás iránti kérelmet terjesztett elő. Az illetékes menekültügyi hatóság a panaszost - kijelölt tartózkodási helyként - a befogadó állomáson helyezte el.
	A menekültté nyilvánítási eljárásban az eljáró hatóság a panaszost azért nem  tudta személyesen meghallgani, mert a befogadó állomás területét bejelentés nélkül elhagyta, onnan ismeretlen helyre távozott.
	A panaszost 1998. augusztus 1-jén, 22 óra 15 perckor a Szombathelyi Határőr Igazgatóság határőrei -  két másik iraki állampolgárral együtt - az osztrák határtól mintegy 1000 m-re feltartóztatták. A panaszos ellen idegenrendészeti eljárás indult, amelynek során az eljáró hatóság kötelező tartózkodási helyként a Szombathelyi Határőr Igazgatóság közösségi szállását jelölte ki  számára.
	A panaszos menekültkénti elismerését a Menekültügyi és Migrációs Hivatal 1998. augusztus 3-án kelt 106-5130/3/1998. számú határozatával megtagadta. A határozat indokolása szerint a panaszos menekültkénti elismerését azért tagadták meg mert azzal, hogy a befogadó állomásról engedély nélkül távozott a kijelölt helyen való tartózkodás kötelezettségét megsértette és meghiusította a menedékjogi eljárás lefolytatását.
	A Menekültügyi és Migrációs Hivatal menekültkénti elismerést megtagadó határozatára figyelemmel az idegenrendészeti hatóság 1998. augusztus 3-án a panaszost kiutasította az országból, de a határozat végrehajtását a kiutazás feltételeinek megteremtéséig felfüggesztette.
	A panaszos kérelmére, 1998. augusztus 5-én engedélyt kapott arra, hogy a számára kötelező tartózkodási helyként kijelölt Szombathelyi közösségi szállást - az engedélyben megjelölt időpontig - elhagyja. A panaszos a közösségi szállásra nem tért vissza, azonban ismét megjelent a befogadó állomáson. Az idegenrendészeti hatóság az 1993. évi LXXXVI. tv. 36. §-ának (1) bekezdés d.) pontja alapján - a kötelező tartózkodási hely elhagyásáról szóló engedélyben megjelölt időpont elmulasztása miatt - 1998. augusztus 11-től 1998. augusztus 15-ig erjedő időre elrendelte a panaszos idegenrendészeti őrizetét.
	A Szombathelyi Városi Bíróság IR 32/1998/2. számú végzésével a panaszos idegenrendészeti őrizetét a kiutazásáig, de legfeljebb 1998. szeptember 10-ig, majd 1998. szeptember 7-én kelt IR 33/1998/2. számú végzésével 1998. október 6-ig meghosszabbította. Az idegenrendészeti őrizet meghosszabbítása előtt a bíróság meghallgatta a panaszost, aki ekkor mondta el, hogy eddig hamis személyi adatokat közölt, és valódi adatairól is nyilatkozott. 	A panaszos az új személyi adatok alapján 1998. október 5-én a menekültkénti elismerésre vonatkozó újabb kérelmet terjesztet elő. Az új kérelem indokaként a panaszos előadta, hogy valutázóként dolgozott Irakban, emiatt börtönbe került. A panaszos 13 hónapot töltött a börtönben, ahol azt mondták, hogy fel fogják őt akasztani. Szabadulását követően a panaszost idegkimerültség miatt Ammanban gyógykezelték, ahonnan visszatért Irakba, és ismét kereskedni kezdett, bár "direkt" módon nem valutázott. A gazdasági rendőrség többször kutatott a panaszosnál, ő azonban lefizette a rendőröket, de mivel egyre magasabb összeget kértek tőle, ezért elhagyta a hazáját.
	A Menekültügyi és Migrációs Hivatal 1998. november 23-án kelt 106-9359/18/1998. számú határozattal a panaszos menekültkénti elismerését ismét megtagadta. A határozat indokolás szerint a panaszos nem faji, vallási, nemzetségi okból vagy politikai meggyőződése, politikai csoporthoz tartozása miatt hagyta el a hazáját, illetve a gazdasági rendőrség sem a felsorolt okokból zaklatta. A panaszos által, a hazája elhagyásának okaként megjelölt, illetve az általa sérelmezett körülmények nem felelnek meg a menekültek helyzetére vonatkozó 1951. évi július hó 28. napján elfogadott egyezmény, valamint a menekültek helyzetére vonatkozóan az 1967. évi január hó 31. napján létrejött jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló 1989. évi 15. törvényerejű rendelet 1. Cikk (2) bekezdésében felsorolt feltételeknek. A határozat indokolása kitért arra is, hogy a panaszos Magyarországra érkezése előtt olyan biztonságos harmadik országon utazott át, mint Románia, ahol kérhette volna a menekültkénti elismerését, továbbá arra is utalt, hogy a panaszos ügyében korábban már határozatot hoztak.
	A menekültkénti elismerést megtagadó második határozat felülvizsgálatára a panaszos bírósághoz fordult. A felülvizsgálati kérelmet előbb a Fővárosi Bíróság 1999. április 2-án kelt 9K.Pk.45.098/1999/1. számú, majd a Legfelsőbb Bíróság 1999. december 14-én kelt Kpkf. III. 29.355/1999/2. számú végzésével elutasította.
	A panaszos idegenrendészeti őrizetét  2000. február 19-én megszüntették és kötelező tartózkodási helyként 2001. szeptember 19-ig a Szombathelyi Határőr Igazgatóság közösségi szállását jelölték ki számára, ahol jelenleg is tartózkodik.

A vizsgált alkotmányos jog:
	A szabad mozgáshoz és a tartózkodási hely megválasztásához való jog: "Mindenkit, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén - törvényben meghatározott esetek kivételével - megillet a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásának joga, beleértve a lakóhely vagy az ország elhagyásához való jogot is. /Alkotmány 58. § (1) bekezdés/,
	A menedékhez való jog: "A Magyar Köztársaság törvényben meghatározott feltételek szerint - ha sem származási országuk, sem más ország a védelmet nem biztosítja - menedékjogot nyújt azoknak a nem magyar állampolgároknak, akiket hazájukban, illetve a szokásos tartózkodási helyük szerinti országban faji, nemzeti hovatartozásuk, meghatározott társadalmi csoporthoz tartozásuk, vallási, illetőleg politikai meggyőződésük miatt üldöznek, vagy üldöztetéstől való félelmük megalapozott". /Alkotmány 65. § (1) bekezdés/.

Az alkalmazott jogszabályok:

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
(2) Az országgyűlési biztos az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.

29. § (1) E törvény alkalmazásában hatóság:
a) az államhatalmi, államigazgatási feladatot ellátó szerv;
b) az államigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv;
c) a fegyveres erők;
d) a rendőrség, a rendészeti szerv;
e) a nemzetbiztonsági szolgálatok;
f) az igazságügyi szerv – kivéve a bíróságot –;
g) a helyi önkormányzat;
h) a bíróságon kívüli jogvitát kötelező érvénnyel eldöntő szerv.

A vizsgálat megállapításai:
	A külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény 36. § (4)-(5) bekezdései értelmében az idegenrendészeti őrizet fenntartásának indokoltságát csak bíróság jogosult vizsgálni. Figyelemmel arra, hogy panaszos esetében a bírósági felülvizsgálat megtörtént, ezért az idegenrendészeti őrizetre vonatkozó panaszt az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi 16. § (1) bekezdésére, valamint a 29. § (1) bekezdésének a)-h) pontjaira figyelemmel, hatáskör hiányában elutasítom.
	Jelzem, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosaként 1996. évben már vizsgáltam az idegenrendészeti őrizet alatt álló külföldiek alkotmányos jogainak érvényesülését és az OBH 700-83/1996. számú jelentésemben már megállapítottam, hogy "az idegenrendészeti őrizet, illetve annak büntetés-végrehajtási intézetben  történő végrehajtása aránytalanul súlyos joghátrány. Kiszámíthatlan és elhúzódó időtartama, illetve végrehajtásának jelenlegi módja az esetek túlnyomó többségében nem méltányos és nem arányos az elkövetett jogsértésekhez képest", ami az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerinti jogállamiságból eredő jogbiztonsághoz való alkotmányos joggal összefüggésben eredményez visszásságot. A feltárt alkotmányos visszásság  megszüntetésére 1996. december 2-án ajánlást tettem az igazságügyminiszternek, amelyben kértem hogy - a  belügyminiszterrel közösen - kezdeményezze a külföldiek beutazásáról szóló 1993. évi LXXXVI. tv.módosítását az idegenrendészeti őrizet leghosszabb tartamának meghatározása érdekében. A szervezett bűnözés, valamint az azzal összefüggő egyes jelenségek elleni fellépés szabályairól és az ehhez kapcsolódó törvénymódosításokról szóló 1999. évi LXXV. törvény 28. §-ával módosított - a külföldiek beutazásáról szóló - 1993. évi LXXXVI. tv. 36. § (8) bekezdése értelmében 1999. szeptember 1-jétől "ha az idegenrendészeti őrizet elrendelésétől számított tizennyolc hónap alatt a kiutasítás nem hajtható végre, az őrizetet meg kell szüntetni. Az őrizetet elrendelő idegenrendészeti hatóság a külföldi számára kötelező tartózkodási helyet jelöl ki”. 
	A panaszos menekültkénti elismerés iránti kérelmének megtagadásáról szóló közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata megtörtént. Ezért, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi 16. § (1) bekezdésére, valamint a 29. § (1) bekezdésének a)-h) pontjaira figyelemmel, hatáskör hiányában ezt a panaszt is elutasítom.

Budapest, 2000. augusztus 16.

Gönczöl Katalin