OBH 7181/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Kelemen László

Az eljárás megindítása és a megállapított tényállás

A panaszos beadványa benyújtásakor a budapesti Szent Imre Kórház klinikai pszichológusa volt. Munkáltatója -valószínűsíthetően a Fővárosi Főpolgármesteri hivatal megkeresésére- 1999. január 5. és 22. között egy X. kerületi laktanyába hadkötelesek pótsorozásán való résztvételre rendelte ki, mellyel kapcsolatban a panaszos kérdések formájában megfogalmazott kifogásokat fogalmazott meg. Tekintve, hogy az ügy összefüggésbe hozható az Alkotmány 60. §-a szerinti lelkiismereti szabadsággal, valamint 70/B. §-a szerinti, a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához való joggal, az ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése szerint vizsgálatot indítottam. Beszereztem a honvédelmi miniszter véleményét is.

A vizsgálat megállapításai

A sorozással összefüggő feladatok elvégzésére való kirendelés lehetőségét a honvédelemről szóló 1993. évi CX. törvény 82. § (3) bekezdése, illetőleg a törvény végrehajtására kiadott 178/1993. (XII.27.) Korm. rendelet 59. § (1) bekezdése biztosítja. E két rendelkezés némileg eltérő megfogalmazással hasonló normát állapít meg: A sorozásra az orvost (és csak a rendelet szerint a pszichológust) a munkáltatója rendeli ki, a magángyakorlatot folytatókat pedig a hadkiegészítő parancsnokság. A kirendelteket a honvédelmi miniszter által az egészségügyi miniszterrel egyetértésben megállapított díjazás illeti meg, melynek szabályait a honvédelmi kötelezettségek teljesítésével kapcsolatos egyes költségek és díjazások megtérítéséről szóló 5/1994. (IV.8.) HM rendelet 7. §-a tartalmazza. 

Az előzőek szerinti kirendelés érinti a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához való jogot. Ebben az összefüggésben az emberi jogok korlátozhatóságának általános kritériumait, nevezetesen a célhozkötöttséget, a szükségességet, az elkerülhetetlenséget és az arányosságot vizsgáltam. A sorozás az Alkotmányban foglalt hadkötelezettség teljesítéséhez nélkülözhetetlen állami feladat, így e cél érdekében az emberi jogok, konkrétan a munkaválasztás joga is, korlátozhatók. A sorozások idején egyszerre nagy tömegben jelentkező orvos- és pszichológusigény a honvédség saját létszámából nem biztosítható, ezért átmenetileg szükséges lehet külső erők bevonása. Ez a szabályozás és gyakorlat összhangban van a Munka Törvénykönyve a közalkalmazotti jogviszonyra is kiterjedő 106. §-ával, amely különösen indokolt esetben lehetővé teszi a kirendelést, a sorozás pedig ilyen esetnek tekinthető. Természetesen a kirendelés időtartama nem haladhatja meg a törvényben előírt mértéket (naptári évenként két hónap). Enyhíti a kirendeltekre háruló esetleges többletterheket, hogy ők eredeti illetményük mellett a hadkiegészítő parancsnokságtól külön díjazásra is jogosultak. Vizsgáltam még azt, hogy ki lehetne-e elégíteni a sorozás külső létszámigényét önkéntes jelentkezőkkel. A honvédelmi miniszter válaszából kitűnően orvosok esetén ez esetleg elképzelhető lenne, pszichológusok esetén azonban a tapasztalatok szerint kisebb létszámukra, és a sorozásban való résztvétel iránti csekélyebb hajlandóságukra tekintettel az önkéntesség nem lenne megvalósítható, így a szóban forgó formában való közreműködési kötelezettségük fenntartása elkerülhetetlennek tűnik. Mindezek alapján a panaszos kirendelésével kapcsolatban a munka és a foglalkozás szabad megválasztása összefüggésében visszásságot nem állapítok meg.

Nem állapítható meg visszásság a lelkiismereti szabadság összefüggésében sem. A magyar jogrendszer elismeri a katonai szolgálattal szembeni megalapozott lelkiismereti kifogást, ezért a sor- és a tartalékos katonai szolgálat teljesítése alól az érintettek részére mentességet biztosít. Ebből azonban nem vonható le az a következtetés, hogy egy önként választott hivatás a katonasággal bármely távoli módon összefüggésbe hozható gyakorlása a lelkiismereti szabadság sérelmét jelenthetné. A sorozáson résztvevő orvos vagy pszichológus nem lesz részese a katonaság szervezetének, az egyébként is végzett vizsgálati, illetve gyógyító munka pedig még lelkiismereti okra hivatkozva sem tagadható meg olyan alapon, hogy a páciens katona vagy hadköteles, illetve, hogy a tevékenység netán valamilyen honvédelmi érdeket (is) szolgál.         

Budapest, 1999. szeptember 7.

Dr. Polt Péter