OBH 7067/1998. számú ügyben
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Nagy Réka

A vizsgálat megindulása
	Panaszos azért fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, mert sérelmesnek találta a nyíregyházi  rendőrkapitányság 1925/1998. sz. szabálysértési ügyben lefolytatott eljárását és ez ügyben hozott határozatát.
Panaszos beadványa szerint őt a szabálysértési tárgyalásra megidézték, ahol megjelent.  A  feljelentő - volt élettárs -  a sógornőjével  - mint tanúval - érkezett.  A feljelenést tevő volt élettárs sógornője volt a panaszos beadványa szerint az egyetlen tanú, akinek vallomására a rendőrség az eljárás során döntését alapozta. 
Panaszos beadványa szerint a tanú csak elmondásból ismerte a történteket.  Mindemellett a panaszost a tárgyalásról "kizavarták", a tanú kihallgatását nélküle folytatták le, valamint őt meg sem hallgatták.
A határozat alapján a panaszost 20 ezer Ft pénzbírsággal sújtották.
Panaszos az eljárással kapcsolatosan sérelmezte még azt is, hogy a " tárgyalás folyamán a szobába benyitott egy rendőr és a tárgyalást vezető ügyintézőnek azt a megjegyzést tette, hogy úgy intézze a dolgokat, hogy az a volt élettársának is jó legyen.  Panaszos ezen felháborodott és tiltakozásának adott hangot, melynek következtében az ügyintéző - anélkül, hogy őt jegyzőkönyvileg meghallgatta volna, vagy védekezési lehetőséget biztosított volna kiutasította a helyiségből."
A jogállamiságból fakadó jogbiztonság szerves részének tekintendő tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.) sérelmének gyanúja miatt az ügyben vizsgálatot indítottam.
	A tényállás megfelelő megállapításához megkerestem a nyíregyházi rendőrkapitányság vezetőjét, a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjét és az országos rendőr-főkapitányt.
A megkeresett szervek a szükséges felvilágosítást megadták.

Megállapított tényállás
	Panaszos ellen volt élettársa feljelentést tett a nyíregyházi rendőrkapitányságon 1998. március 11-én, 12-én, 13-án, 17-én, 19-én elkövetett veszélyes fenyegetések miatt.
1998. május 26-án az I. fokú szabálysértési hatóság az 1925/1998. sz. szabálysértési határozatában 20 ezer Ft pénzbírsággal sújtotta a panaszost, mert megállapította, hogy a panaszos tanúk jelenlétében a fent említett időpontokban veszélyesen megfenyegette volt élettársát.
A tárgyalás azonban a panaszos nélkül zajlott le ugyanis az érdemi tárgyalás előtt a tárgyaló helyiségből eltávozott.  Ezt a jegyzőkönyv a következőképpen rögzíti:
" Előadó: A személyi adatok felvétele közben P.Z. megengedhetetlen hangnemet használva letegezett és sérelmezte, hogy miért a személyi adatait veszem fel először a jegyzőkönyvbe és a jogaira figyelmeztetem, neki nincs ideje velem foglalkozni.  Agresszíven közölte velem, azt hogy " ne játszd meg az agyadat és ne katonáskodj velem" valamint, hogy nem hajlandó tovább a helységben maradni és velem tárgyalni, felállt és eltávozott."
Panaszos a határozat ellen fellebbezett.
A fellebbezés elbírálása eredményeként 1998. július 14-én a 1488/1-1998. szabs. sz. határozatban a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság az első fokú határozatot helyben hagyta.
A határozat indokolásában a következő szerepel:
"P.Z.  fellebbezésében a szabálysértés elkövetését vitatja, arra hivatkozik, hogy a határozatot távollétében hozta meg a szabálysértési hatóság, (...) Előadja továbbá, hogy valóban rosszul esett a szakítás, ezért próbálta néhány alkalommal rendezni a kapcsolatát, olykor idegesebb hangnemben és ez tűnhetett veszélyes fenyegetésnek. (...) Méltányossági engedményt kér, ígéri, hogy a jövőben minden ilyen típusú és hasonló helyzet kerülni fog.
A I. fokú eljárás során megállapítottam, hogy az első fokú hatóság határozata, melyet tárgyalást követően távollétében hozott, megalapozott és törvényes.
P.Z. családi konfliktusaira hivatkozással magyarázza a szabálysértés elkövetésének tényét.
A volt élettársa által tett feljelentésben foglaltak megfelelnek a valóságnak, mivel azt a tárgyalás során meghallgatott tanúk vallomása is alátámasztja, melyek minden kétséget kizáróan bizonyítják, hogy P.Z. a terhére rótt szabálysértéseket elkövette."
1998. november 12-én a panaszos az I. fokú szabálysértési hatósághoz elfogultsági indítványt terjesztett elő a már jogerősen lezárt ügyben.
1998. november 17-én az I. fokú szabálysértési hatóság vezetője az indítványt elutasította.
1999. február 22-én az ORFK Igazgatásrendészeti Főosztály, rendészeti osztály, szabálysértési alosztálya levélben értesítette a panaszost, hogy az általa benyújtott felügyeleti intézkedésre irányuló kérelmet elutasították, mert a rendelkezésre álló iratok alapján megállapították, hogy a "veszélyes fenyegetés" szabálysértés elkövetése bizonyított.  "A 14488/1-1998. számú jogerős határozat kellően megalapozott ezért a felügyeleti intézkedés megtételére nincs jogalap."
1999. április 19-én a panaszos ismételt felügyeleti intézkedésre irányuló kérelmét az ORFK új tény vagy körülmény hiányára való hivatkozással elutasította.

Alkalmazott jogszabályok

A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. tv
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

A szabálysértésekről szóló 1968. évi I tv.
38. § (1) A szabálysértés elbírálásában nem vehet részt az elkövető hozzátartozója [60. § (3) bek.], továbbá az, akitől az ügy tárgyilagos, részrehajlás nélküli elbírálása nem várható. A fellebbezési eljárásban, illetőleg a felügyeleti jog gyakorlásában nem vehet részt az sem, aki az ügy első fokú elintézésében részt vett.
(2) A kizárásról hivatalból, az eljáró személy, az elkövető vagy a sértett bejelentésére a kifogásolt személy közvetlen felettese dönt, s egyúttal kijelöli a továbbiakban eljáró személyt is.
43. § (2) A szabálysértési hatóság - a tényállás tisztázása érdekében - az elkövetőt meghallgathatja, iratokat szerezhet be, illetőleg más szerveket adatok közlésére hívhat fel. Az elkövető személyes meghallgatása során - ha ez indokolt - nyomban áttérhet az ügy tárgyalására.
52. § (1) A szabálysértési hatóság tárgyalást tart, ha az ügy tárgyalás nélkül (51. §) nem intézhető el.
(2) A tárgyaláson a szabálysértési hatóság meghallgatja az elkövetőt, a tanúkat, továbbá - szükség esetén - a szakértőt.
(4) A tárgyalásról jegyzőkönyvet vagy hangfelvételt kell készíteni. Ebben tömören fel kell tüntetni mindazt, ami az ügy eldöntése szempontjából lényeges. A jegyzőkönyvben vagy hangfelvételen fel kell tüntetni az elkövető és a tanú (szakértő) természetes személyazonosító adatait és lakcímét, valamint az ügy szempontjából jelentős egyéb adatait.
55. § (1) Azt, aki az idézésre nem jelent meg, vagy meghallgatása előtt eltávozott, a szabálysértési hatóság ötventől ötszáz forintig terjedő bírsággal sújthatja -, illetőleg az 54. § (5) bekezdésében meghatározott személyekkel szemben ehelyett fegyelmi intézkedést kezdeményezhet - és az okozott költség megtérítésére kötelezheti. Ez a rendelkezés akkor is irányadó, ha a tanú a vallomást, illetőleg a szakértő a véleményadást indokolatlanul megtagadja.
(2) Ha az elkövető vagy a tanú az ismételt idézésre nem jelent meg, és távolmaradását nem menti ki, a rendőrség útján elő lehet vezetni. Az elővezetés az ügyész jóváhagyásával foganatosítható.
(3) A megidézett távolmaradásának kimentése esetén a szabálysértési hatóság az (1) és (2) bekezdés alapján hozott határozatát hatályon kívül helyezi.
56. § (2) Azt, aki a tárgyalás rendjét zavarja, a szabálysértési hatóság rendreutasítja, ismételt vagy súlyosabb rendzavarás esetén pedig kiutasítja, vagy ötventől ötszáz forintig terjedő bírsággal sújthatja, illetőleg az 54. § (5) bekezdésében meghatározott személyekkel szemben ehelyett fegyelmi intézkedést kezdeményezhet.
57. § (1) Az elkövetőt személyazonosságának, továbbá személyi és anyagi körülményeinek megállapítása után részletesen meg kell hallgatni, módot adva arra, hogy védekezését összefüggően előadja.
(2) Ha az elkövető a szabálysértést a tárgyaláson beismeri és a beismeréshez nem fér aggály, a további bizonyítást mellőzni lehet.
58. § (1) Az elkövető, a sértett és képviselőjük a tárgyaláson elhangzottakra észrevételt tehet, a meghallgatott személyekhez kérdést intézhet, és további személyek meghallgatását vagy más bizonyíték beszerzését indítványozhatja.
(2) A szabálysértési hatóság a bizonyítás kiegészítését indítvány nélkül is elrendelheti.
96. § (1) Aki mást élet vagy testi épség elleni súlyosabb bűncselekmény elkövetésével komolyan megfenyeget, húszezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés miatt az eljárás a rendőrség hatáskörébe tartozik.

A vizsgálat megállapításai

I) A kiutasítással kapcsolatos panasz vizsgálata
	A rendelkezésemre álló tárgyalási jegyzőkönyv alapján megállapítottam, hogy a panaszost nem kiutasították a tárgyaló helyiségből, hanem onnan a személyi adatok felvétele közben önként távozott.  Ezért megállapítom, hogy a panasz ezen része nyilvánvalóan alaptalan, így vizsgálatát elutasítom.
A vizsgálat elutasítására a következők miatt jutottam:
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX tv. 16. és 19. §-a § a következőket rendeli: " 16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végzô szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetôleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetôségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetôség nincs számára biztosítva.
19. §(2) Az országgyűlési biztos a nyilvánvalóan alaptalan, továbbá az ismételten elôterjesztett és érdemben új tényt, adatot nem tartalmazó beadványt elutasítja, a nem jogosult által, valamint a névtelemül benyújtottat pedig elutasíthatja. Az elutasítást minden esetben indokolni kell."
Az országgyűlési biztos legutóbb az OBH 4090/1999. sz. jelentésében fejtette ki részletesen a nyilvánvalóan alaptalan panasz lényegét.  E szerint a nyilvánvaló alaptalanságnak két esete van: a ténybeli és jogi alaptalanság.  Ténybeli szempontból alaptalan a beadvány, ha a panaszos által felvetett alkotmányossági probléma alapjául - szintén a panaszos által- felvázolt tények nem felelnek meg a valóságnak.  Jogi megalapozatlanságról pedig akkor beszélünk ha a panaszos okfejtésében foglalt, kifejezett jogi érvek, jogszabályi utalások nem felelnek meg a hatályos ( vagy az ügy elbírálása szempontjából irányadó) jogszabályi rendelkezéseknek.  Amennyiben az országgyűlési biztos megállapítja a beadvány nyilvánvaló alaptalanságát, azzal a panaszos által feltárt tények, a jogi okfejtés és az esetleges sérelem közötti összefüggésről mond véleményt.  A nyilvánvaló alaptalanság tehát azt jelenti, hogy a tények, a jogi okfejtés és az esetleges sérelem között nincs összefüggés, vagy nem úgy áll fenn az összefüggés ahogy azt a panaszos felvázolta.  
Miután megállapítottam, hogy a panaszos által elmondottak nem felelnek meg a szabálysértési tárgyaláson készült jegyzőkönyvben foglaltaknak, ezért a beadvány ezen részét nyilvánvalóan alaptalannak minősítem és vizsgálatát elutasítom.

II) Azon panasz vizsgálata miszerint a tanú kihallgatását az eljáró rendőr a panaszos nélkül folytatta le.
	A panasz ezen részének vizsgálatánál az volt a célom, hogy megvizsgáljam azt, hogy a  szabálysértési előadó az akkor hatályos szabálysértési törvényben (1968. évi I. tv.) foglaltaknak megfelelően folytatta-e le a tárgyalást, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog követelménye érvényesülhetett-e.
Ehhez a tárgyaláson készült jegyzőkönyvet használtam fel. A jegyzőkönyv alapján megállapítottam, hogy a szabálysértési tárgyalást lefolytató előadó valóban a panaszos nélkül folytatta le a tárgyalást, de ez azért történt így, mert a panaszos a tárgyalásról még a tárgyalás megkezdésekor a személyi adatok felvételekor eltávozott,  ezért az előadónak nyilvánvalóan a panaszos nélkül kellett lefolytatnia a tárgyalást.
A tárgyalásra a panaszost szabályszerűen megidézték és ő a tárgyaláson megjelent.  Azzal, hogy onnan indokolatlanul eltávozott megfosztotta magát attól a lehetőségtől, hogy a tanuk meghallgatásán részt vegyen, azokhoz kérdést intézzen, bármilyen jellegű észrevételt tehessen, vagy indítványt tegyen.
Erről a jogáról a panaszos azzal mondott le, hogy a tárgyalás érdemi részének megkezdése előtt eltávozott.  Az előadónak a szabálysértési tv. alapján csak akkor kellett volna új tárgyalásra határnapot tűznie, ha az elkövető meghallgatása szükséges lett volna ahhoz, hogy a tényállást felderítse vagy ezzel a "nevelő hatást" biztosíthatta volna.
Miután a szabálysértési előadó a tényállást meg tudta állapítani a sértett és a tanuk előadásából, és nem látta a nevelő hatás biztosítását sem abban, hogy új tárgyalást tűzzön ki, ezért csak egy tárgyalást tartott az ügyben.  Ezzel az eljárásával a szabálysértési törvénynek megfelelően járt el.
A vizsgálat során megállapítottam, hogy az első fokú szabálysértési hatóság azért nem okozott a jogállamiságból fakadó jogbiztonság szerves részének tekintendő tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben sérelmet, mert a panaszos - elkövető döntött úgy, hogy nem él a tárgyaláson való részvétel jogával és ezért nem tudott a tanuk meghallgatásán sem részt venni.

III) A panaszos meghallgatásának elmulasztásával kapcsolatos panasz vizsgálata
	A panasz ezen része szoros összefüggésben áll a II. pontban kifejtettekkel, ugyanis a panaszos meghallgatása szintén azon okból maradt el, hogy a tárgyalásról eltávozott.
Az 1968. évi I. szabálysértési törvény 57. §-a előírja, hogy a tárgyalás folyamán az elkövetőt részletesen meg kell hallgatni, úgy hogy ő a védekezését részletesen előadhassa.  Ennek a meghallgatásnak az elkövető részéről egyrészt az a jelentősége, hogy a tényállást felderítsék, hiszen ő tud leghitelesebben számot adni az általa elkövetett cselekményről, ugyanakkor egyben lehetőség arra, hogy védekezését előadja.  Mindemellett jelenléte esetén nem köteles az elkövető érdemi védekezés előadására, vagy vétlenségének bizonyítására.  A kihallgatáson az elkövető által elmondottak a bizonyítás egyik, de nem egyetlen eszköze.  Amennyiben a szabálysértési előadó bizonyítottnak látja más bizonyítékok alapján a szabálysértési cselekmény elkövetését anélkül, hogy - az elkövető eltávozása miatt - új határnap tűzésével az elkövetőt meghallgatta volna, akkor dönthet úgy a hatóság, hogy nincs szükség az elkövető meghallgatására.
A szabálysértési eljárás során lefolytatott bizonyításra is alkalmazandó a szabad bizonyítás elve, ez viszont a bizonyítékok értékelésének szabadságát is jelenti.  Ezért az ügyben eljáró hatóságnak a bizonyítékokat egyenként és összességükben kell vizsgálni, értékelni.  A hatóság a szabálysértés elkövetésének és az elkövető felelősségének megállapításáról az így figyelembe vett bizonyítékok mérlegelése alapján dönt.
Megállapítottam, hogy nem sérült a tisztességes eljáráshoz fűződő Alkotmányban biztosított jog azzal, hogy az elkövetőt az eljáró hatóság azért nem hallgatta meg a szabálysértési tárgyaláson, mert ő meghallgatás előtt indokolatlanul eltávozott.

IV) Azon panasz vizsgálata miszerint egyetlen tanú meghallgatásával döntött a szabálysértési hatóság
	Ezen pont vizsgálatánál a szabálysértési tárgyaláson keletkezett jegyzőkönyv és az I. és II. fokú szabálysértési határozatban foglaltakat használtam fel.  A rendelkezésemre álló jegyzőkönyvben a sértett 7 rendbeli "veszélyes fenyegetés" szabálysértésének elkövetését említi.  Ebből két eset telefonon történő fenyegetés, melyre a sértettnek nem voltak tanúi.  Ezt a két esetet így nem lehetett bizonyítani, ezért a hatóság meg sem állapította ennek elkövetését.  
További 5 esetről azonban a tárgyaláson tanúk is beszámoltak.  Ezek a fenyegetések mindig olyan helyen történtek, ahol viszonylag nagy az esély arra, hogy az ott elhangzottakat nem csak egy ember hallja. Az elkövetés helye a következők szerint alakult: 
1998. március 11-én a veszélyes fenyegetés a panaszos lépcsőházának bejárata előtt hangzott el.  Itt a sértetten kívül 2 tanú volt jelen.
1998. március 12-én egy iskola előtt hangzott el a fenyegetés, itt egy tanú volt.
1998. március 13-án a sértett munkahelye előtt történt a fenyegetés.  Ezt két másik személy hallotta.
1998. március 17-én egy buszmegállóban fenyegették meg a sértettet, amelyről egy tanú nyilatkozott.
1998.  március 19-én utcán történt a fenyegetés, erről a tárgyaláson három tanú tett vallomást.

A jegyzőkönyv alapján megállapítottam, hogy két alkalommal ( 1998. március 12., március 17.) történt meg az, hogy a sértetten kívül egyetlen tanú hallotta csak a fenyegetéseket.  A panaszos elkövető ugyanakkor egyetlen tanú meghallgatását sem indítványozta a tárgyaláson.  Erre joga lett volna a szabálysértési tv. ( 1968. évi I. tv.) 58. § (1) bekezdése) alapján.  Ezzel természetesen a panaszos nem tudott élni, hiszen a tárgyalásról, annak érdemi megkezdése előtt eltávozott.  Ezzel gyakorlatilag lemondott arról a jogáról, hogy tanúkat megnevezzen.  Abban az esetben, ha a sértett és rajta kívül egy tanú állítja azt, hogy a fenyegetés elhangzott és ezzel szemben még az elkövető ellenkező tartalmú nyilatkozata sem áll, figyelembe véve a bizonyítékok szabad mérlegelésnek elvét, akkor nem kizárt, hogy az elkövető felelősége egyetlen tanú vallomása alapján megállapítható legyen.  A élőszóban elhangzott "veszélyes fenyegetés", mint szabálysértés jellege olyan, hogy  annak megtörténtét, vagy meg nem történtét csak a tanúk és az elkövető elmondása alapján lehet megállapítani, más egyéb bizonyítási eszköz nem áll a hatóság rendelkezésére.
A rendelkezésre álló egybehangzó tanúvallomások alapján a hatóság öt rendbeli veszélyes fenyegetés szabálysértésének elkövetését állapította meg. A jegyzőkönyvben szereplő tanúvallomások elolvasása után, nem állapítható meg az, hogy az eljáró hatóság ne járt volna el kellő körültekintéssel a tényállás felderítésekor.
Jelenleg nincs olyan hatályos jogszabály sem, mely előírná azt, hogy sértetten kívül egyetlen tanú vallomása alapján ne lehetne valamit bizonyítottnak tekinteni.
Ezért megállapítom, hogy nem okozott a tisztességes eljáráshoz fűződő alkotmányos joggal összefüggésben sérelmet a rendőrség azzal, hogy két esetben a "veszélyes fenyegetés" szabálysértés elkövetésének megállapítását a sértett és egyetlen tanú vallomására alapozta.  Valamint megállapítom, hogy a panasz további része nyilvánvalóan alaptalan, hiszen további három esetben kettő, illetve három tanút hallgatott meg a rendőrség.

V) Azon panasz vizsgálata miszerint olyan személy járt el a panaszos ügyében akitől az elfogulatlan ügyintézés nem volt elvárható.
	Panaszos beadványában sérelmezte, hogy a nyíregyházi rendőrkapitányságon olyan előadó járt el a szabálysértési eljárás folyamán, akivel ő magánéletben rossz viszonyban van.
A vizsgálat során megállapítottam, hogy a panaszos írásban elfogultsági indítványt az eljárás jogerős befejezése után (1998. július 14.) 1998. november 12-én nyújtott be az első fokon eljárt nyíregyházi rendőrkapitánysághoz.
Ekkor az elfogultsági indítványnak a panaszos szempontjából már nyilvánvalóan nem volt lehetősége, hiszen az eljárás jogerős határozattal 1998. július 14-én lezárult.
Amennyiben a panaszos ezt az indítványt szóban terjesztette elő, úgy azt az országgyűlési biztos nem tudja vizsgálni, mert az országgyűlési biztosnak csak okiratokból van lehetősége a tényállást megállapítani.
A tényállás felderíthetetlensége esetén az országgyűlési biztos a panaszt nem vizsgálhatja, ezért a panasz vizsgálatát elutasítom.

VI. A panasz azon részének vizsgálata, miszerint a tárgyalás folyamán a tárgyaló helységbe benyitó rendőr a tárgyalást lefolytató rendőrnek azt a megjegyzést tette, hogy " úgy intézze a dolgokat, hogy az a volt élettársnak jó legyen".
	A beadvány ezen utolsó pontjának vizsgálatát szintén azért utasítom el, mert nincsen lehetőségem az okiratok felhasználásán kívül egyéb bizonyítást lefolytatni. 
Ezért a panasz ezen részének vizsgálatát szintén bizonyíthatatlanság miatt elutasítom.

Budapest, 2000.augusztus 28.

Gönczöl Katalin