OBH 7021/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az eljárás megindulása:
	Panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert fia rendkívüli halála ( öngyilkossága ) miatt felelősnek tartja a fia eladósodásáról őt nem tájékoztató, a fiát jogtalanul üldözőbe vevő és ezzel fiában pánikot okozó munkatársait, a  határőrség barcsi kirendeltségének vezetőit és beosztottait. Panaszos szerint nem megfelelően vizsgálták ki az esetet,  nem megnyugtató módon tisztázott a halál bekövetkeztének, - továbbá a fiát üldözőbe vett egyik személy tartózkodásának - pontos helye, ezért nem tudja elfogadni az öngyilkosság tényét. Panaszos sérelmezi azt is, hogy a Kaposvári Katonai Ügyészség  nyomozást megszüntető határozatában fiát két lopási ügyben elkövetőként tüntette fel, holott a pénzlopási ügyben fia ellen egyetlen bizonyítékot sem találtak.  A panaszra tekintettel  az alkotmányos jogokkal összefüggő esetleges visszásság fennállásának megállapítása érdekében -  az 1993. évi LIX.tv. 17.§ /1/ bekezdése alapján  - vizsgálatot rendeltem el.

Érintett alkotmányos jog:
	Ártatlanság vélelmének joga (Alkotmány 57.§ /2/ bek.)
	Jogorvoslathoz való jog ( Alkotmány 57. § /5/ bek. )
	A jóhírnévhez való és az ebből eredő kegyeleti jog ( Alkotmány  59. § /1/ bek.
 
Alkalmazott jogszabályok:
A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I.  törvény    
3. § (1) Senki sem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg büntetőjogi felelősségét a bíróság jogerős határozata nem állapította meg.
(2) A bűnösség bizonyítása a büntetőügyekben eljáró hatóságokat terheli. A terhelt nem kötelezhető ártatlanságának bizonyítására.
13. § Büntetőeljárást nem lehet indítani, és a már megindult eljárást meg kell szüntetni vagy felmentő ítéletet kell hozni, ha
a) a cselekmény nem bűncselekmény vagy azt nem a terhelt (a feljelentett személy) követte el;
b) nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése, illetőleg az, hogy a bűncselekményt a terhelt (a feljelentett személy) követte el;
c) büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn;
139. § (1) A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha
a) a cselekmény nem bűncselekmény, vagy azt nem a gyanúsított követte el;
b) a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése, az elkövető kiléte, illetőleg az, hogy a bűncselekményt a gyanúsított követte el, és az eljárás folytatásától sem várható eredmény;
c) a büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn;
d) a cselekményt már jogerősen elbírálták.
148. § (1) Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet.

(4) A panaszt a határozat közlésétől, illetőleg az intézkedésnek vagy az intézkedés elmulasztásának a panaszra jogosult tudomására jutásától számított nyolc napon belül lehet a hatóságnál megtenni.
1957. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
 32. § A büntethetőséget megszünteti
a) az elkövető halála,
b) az elévülés,
c) a kegyelem,
d) a cselekmény társadalomra veszélyességének megszűnése vagy csekéllyé válása,
e) a törvényben meghatározott egyéb ok.
   
Megállapított tényállás:
	Panaszos fia 1998. május 15-én 13.10 óra körüli időben a Barcs, Köztársaság u. 49. számú lakóház IV. emeleti folyósóján az engedéllyel birtokában tartott Parabellum tipusú önvédelmi fegyverével mellbe lőtte magát és a helyszinen életét vesztette.
	Az elhúnyt hivatásos tiszthelyettesként a Határőrség barcsi kirendeltségén teljesített szolgálatot. A kirendeltség hivatali irodájában elhelyezett és lezárt lemezszekrényből  ismeretlen tettes 1998. május 8-11 közötti időben 129.000 Ft-ot, 1998. május 13-15 között pedig 24 db, 200 Ft névértékű étkezési utalványt tulajdonított el. A kirendeltség vezetője  az 1998. május 15-én  reggel  felfedezett utalvány-lopás miatt az utalvány beváltására jogosult helyi ÁFÉSZ-nél az  ismert sorszámú utalványok beváltásának figyelését kezdeményezte. Még az nap, 12.50 óra körüli időpontban jelezték, hogy a keresett utalvánnyal egy férfi az egyik üzletben  vásárolt. A bejelentés  alapján - a feltehető tettes elfogására - 12.55  órakor két   gépkocsival  az  üzlethez  indult a kirendeltség vezetője,   egy alosztályvezető és egy  tiszthelyettes. További két fő, egy százados és egy  zászlós 1-2 perccel később, az irodák bezárása után indult az üzlethez.
	A kirendeltség vezetője az üzletben megtudta, hogy a vásárló férfi eltávozott,  mert visszatartani nem tudták, de az üzletvezetőnő követi az illetőt. Az első kocsi utasai az alosztályvezetőt hátrahagyva megkezdték a férfi és követőjének felkutatását. Az üzletnél hagyott határőr örnagy  az  üzlethez érkező második  gépkocsiba szállt  be. E gépkocsi  utasai vették észre az  egyik ház elött a gépkocsi felé integető üzletvezetőt, aki elmondta, hogy a követett férfi abba  az épületbe  ment  be. Az üzletvezetőnő azt is említette, hogy egy, a házból időközben az utcára kilépő férfitől kért segítséget az ismeretlen személy visszatartásához a határőrök megérkezéséig. Erre a férfi azt válaszolta, hogy  hiszen az  illető is az. (mármint határőr). Ekkor a százados rendfokozatú határőr rádiótelefonon értesítette a másik gépkocsit, hogy jöjjenek a helyszínre, mert megtalálták a  keresett személy tartózkodási helyét.
	A másik csoport odaérkezésekor a helyszinen 5 határőr, köztük 3 tiszt, főtiszt volt jelen. Vezetői utasításra a százados az üzletvezetőnővel a segitségül kért férfi felkeresése céljából a helyszinről eltávozott, a zászlós pedig a bejáratot biztosította. 
	Az épületbe a kirendeltség vezetője, alosztályvezetője és a főtörzsőrmester ment be,   felfelé haladva a lakásokba becsöngettek, így próbálták a keresett személyt megtalálni. Az ajtót  nyitó néhány lakóval információt kérve beszéltek is. A második emeletről a harmadik 
felé indulva,  4-5 lépcsőfok megtétele után az együtt haladó csoport meghallotta a lövés dörejét, de irányát nem tudták behatárolni. Arra gondolva, hogy a kapu elött hagyott társukkal  történt  valami,  lefelé indultak. A földszint elötti lépcsőfordulóból  látták a kapu  elött álló társuk lábát, ezért  újra felfelé indultak. A  harmadik emelet  után, a  lépcsőforduló elérése elött észrevették a negyedik szinten,  földön hanyatt fekvő embert.  A földön fekvő férfiban  felismerték  határőr társukat, aki akkor még lélegzett. A tűzkész, csőre töltött -összesen 9 lőszerrel  betárolt- lőfegyver  kinyújtott jobbkezétől 60 cm. távolságra, a 12. számú lakás elötti lábtörlőn hevert.
	Azonnal értesítették a rendőrséget, mentőket, orvost hívtak, de  az csak a halál beálltát tudta megállapítani.
	A  rendkívüli halál ügyében a Barcsi Rendőrkapitányság 2/1/1998. ált. számon folytatott államigazgatási eljárást, amelyet bűncselekmény, idegenkezűség gyanújának hiányában 1998 augusztus 27-én befejezett. Az 1998. május 15-én 14.10 órakor megkezdett helyszini halottszemle során az elhúnyt ruházatában egy igazolványtok alatt összesen 23 db 200 Ft névértékű étkezési utalványt találtak, sorszámuk egyezett az eltulajdonított szelvényekkel. A kilőtt lövedék a testen ferdén lefelé  áthaladva átütötte a 13. számú lakás bejárati ajtaját, a  lőszer hüvelyét a III-IV emeleti lépcsőfordulóban találták meg. Az esemény időpontjában otthon tartózkodó  és meghallgatott személyek a lövés hangján kívül más zajt nem tapasztaltak.A helyszínt egyértelműen igazolja a 13.számú lakás átlőtt bejárati ajtaja. A IV. emelet 12. számú lakásból egy hölgy, a 13. számú lakásból egy 15 éves leány a lövést követően 1-2 perccel ajtót nyitottak és mindketten ott látták a fekvő férfit, a leány pedig látta az emeletre éppen akkor felérő két határőrt, akik civil ruhát viseltek. Az I. emelet 4. számú  lakásból egy nyugdíjas férfi beszélt a határőrökkel, akik felfelé indultak. A férfi szerint a II-III. emelet körül járhattak, amikor ő meghallotta a lövést. A III. emelet 10.számú lakásban lakó és  éppen hazatérő  17 éves  fiatalember a földszintről az első emeletre vezető 2. lépcsőn járt amikor a lövést hallotta,  az első és második emelet között találkozott lefelé igyekvő két férfival.
	Az eljárás során meghallgatták az üzlet pénztárosát és vezetőjét, akik elmondották, hogy a keresett számú utalvány észlelésekor kérték a férfit, hogy maradjon addig az üzletben, amig  az értesített illetékesek odaérnek, de ennek nem tett eleget. A férfit követő vezetőnő az utcán is  felszólította megállásra, de ez sem vezetett eredményre.
	Az ügyben elrendelt hatósági boncolás és igazságügyi  orvosszakértői vélemény szerint a halál oka egyetlen, rászorított csővel leadott lövés okozta sérülés, amely belső elvérzést okozott. Az életet azonnali, szakszerű orvosi segítség sem menthette volna meg. A boncolás során a lövedék okozta sérüléseken  / be és kimeneti nyílás / más sérülést nem találtak.

A vizsgálat megállapításai:
	A panasz kivizsgálása érdekében  a Barcsi Rendőrkapitányságtól beszereztem a rendkívüli halál ügyében folytatott eljárás iratait, a Pécsi Határőr Igazgatóságtól pedig az üggyel összefüggő egyéb iratokat.
	Ezek tanulmányozása alapján megállapítottam, hogy a Barcsi Rendőrkapitányság a rendkívüli halál miatt folytatott eljárást szakszerűen, az előirásoknak megfelelően folytatta le. A rendelkezésre álló adatok alapján törvényesen és megalapozottan jutott arra a következtetésre, hogy bűncselekményre, idegenkezüségre utaló semmiféle adat nem merült fel, panaszos fia a feltalálása helyén, önkezével vetett véget életének. 
	Panaszos fiát nem kollegái "üldözték" be a szóban forgó házba, oda nagy valószínűséggel a követésével felhagyást remélve ment be, a határőrök csak ezt követően értek oda. Az üzlet vezetőjének és a  a határőröknek az ügybeni eljárása nem kifogásolható, 
mert    egyértelműen a megvalósított bűncselekmény elkövetőjének felderítését szolgálta. Sem az üzlet személyzete, sem a határőrök nem lehettek abban  biztosak, hogy az utalvány beváltója  azonos  az  elkövetővel,  de  a beváltó személyének megállapítása mindenképpen 

jelentőséggel bírt a felderítés eredményessége szempontjából. A keresett utalvánnyal fizető férfit az üzlet személyzete nem ismerte, és a kollegái sem látták azt, ki ment be az épületbe.
	A pénz, illetve étkezési utalványok ellopása miatt a Pécsi Határőr Igazgatóság 1998. május 10-én és május 15-én -még az öngyilkosság elött- ismeretlen tettes ellen tett feljelentést  a Kaposvári Katonai Ügyészséghez,  az ügyben ismeretlen tettes ellen rendeltek el nyomozást. A katonai ügyészség 1998. május 18-án  az öngyilkossággal és a lopások ügyében a rendőrség részéről elvégzett nyomrögzítéssel kapcsolatos iratok megküldését  kérte a Barcsi Rendőrkapitányság  vezetőjétől azzal, hogy az étkezési  utalvá- 
nyoknak az elhúnyt határőr ruházatában történt megtalálására tekintettel  a lopások és az öngyilkosság között alaposan feltehető az összefüggés.
	A panaszos által becsatolt iratok között szerepel  a Kaposvári Katonai Ügyészségen elrendelt nyomozásnak  -az elkövető halála miatti-  megszüntetéséről szóló B.IX.137/1998. 
számú,  a haláleset után több mint 40 nappal, 1998. június 26-án kelt határozat. A határozat mindkét, fent említett lopás elkövetőjeként panaszos fiát, a  volt határőr törzsőrmestert nevezi meg és utal adósságaira, költséges játékszenvedélyére. A határozat ellen panaszos írásbeli észrevételeket tett, de azt is közölte levelében, hogy fellebbezést nem kiván benyújtani. (A Katonai Főügyészségtől kapott információ szerint az ügyben fellebbezéssel valóban nem éltek.)
	Az elhúnyt személlyel szemben továbbra is folytatott  büntetőeljárás és a gyanúsított halála miatt   nyomozást megszüntető határozatban a büntetőjogi felelősség megállapítása az OBH 8441/1996. számú ügyben alkotmányos alapjoggal összefüggő visszásság megállapítására és ezzel kapcsolatosan ajánláshoz vezetett.
 Az ajánlást a legfőbb ügyész és a fővárosi főügyész elfogadta.
	1. A Be. 13. § c) pontja szerint  "Büntetőeljárást nem lehet indítani, és a már megindult eljárást meg kell szüntetni vagy felmentő ítéletet kell hozni, ha... c) büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn..." A Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény 32. §-a szerint pedig: "A büntethetőséget megszünteti... a) az elkövető halála..." Ennek megfelelően szabályozza a Be. a nyomozás megtagadását a 127. § (1) bekezdésében: "A nyomozást határozattal meg kell tagadni, ha a feljelentésből vagy a feljelentés kiegészítése során szerzett adatokból megállapítható, hogy... b) a büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn", és megszüntetését a 136. § (1) bekezdése: "A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha... c) a büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn..."  A törvény arról is rendelkezik, hogy a nyomozást nem lehet megtagadni, illetve megszüntetni, ha a terhelt kényszer-gyógykezelése látszik szükségesnek, és nem lehet megtagadni, ha elkobzásnak, vagyoni előny vagy elkobzás alá eső érték megfizetésére kötelezésnek a büntethetőségtől függetlenül helye van, kivéve, ha az elkobzásra, illetőleg vagyoni előny vagy elkobzás alá eső érték megfizetésére való kötelezésre irányuló eljáráshoz a bizonyítékok rendelkezésre állnak. 
	A büntető anyagi jog szabályai szerint tehát a gyanúsított halála megszünteti a büntethetőséget, ami viszont a büntetőeljárás akadálya. Mivel a szóban forgó esetben a gyanúsítható személy nem maradt életben,  kényszergyógykezelése a terhére róható megfelelő bűncselekmény esetén sem merülhetne fel. Az elkövetett bűncselekmény, lopás esetén "eszközül használt" tárgy elkobzása sem merülhet fel, mivel a kulcsok, pecsétnyomók nem a gyanúsított tulajdonát képezték (Btk. 77. §). A Be. 1. §-a értelmében a  törvény célja az, hogy "a büntetőeljárás szabályozásával, a törvényességnek megfelelően 
biztosítsa a bűncselekmények felderítését, a Magyar Köztársaság büntetőtörvényeinek alkalmazását." Ez a cél a terhelt halálával meghiúsult, ezért ebből az elvi okból sem, de a törvény kifejezett  rendelkezései  szerint  sem  volt lehetséges a büntetőeljárás megindítása, 
illetve az időközben elrendelt eljárást a gyanúsított haláláról való hivatalos tudomásszerzést követően haladéktalanul meg kellett volna szüntetni.
	 A büntetőeljárás megindítása magában hordozza a büntetőjogi felelősség megállapításának lehetőségét, ami nyilvánvalóan az Alkotmány által védett személyiségi jogok korlátozásával jár. Az Alkotmánybíróság és az országgyűlési biztosok gyakorlata értelmében az alkotmányos jogok korlátozása csak akkor nem sérti az Alkotmányt, ha célja alkotmányos, mértéke pedig az elérni kívánt céllal arányos (66/1991. AB határozat, OBH 7459/1996. számú jelentés). A terhelt halálával azonban a büntetőeljárás útján elvben elérhető jogkorlátozás célja - ide nem értve természetesen a büntetőeljárási törvényben pontosan megjelölt eseteket - megszűnik, így a jogkorlátozás szükségképpen nem lehet alkotmányos. 
	Megállapítottam tehát, hogy a nyomozásnak a gyanúsított halála ellenére vele szemben történő folytatása sértette a büntetőeljárásról szóló törvényt, továbbá céltalan, ezáltal önkényes volt, ezért az emberi méltósághoz való alkotmányos alapjogból fakadó kegyeleti jog megsértése folytán alkotmányos visszásságot okozott. 
 	2.A Magyar Köztársaság Alkotmányának 57. § (2) bekezdése értelmében: 
 "A Magyar Köztársaságban senki sem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg büntetőjogi felelősségét a bíróság jogerős határozata nem állapította meg." 
Az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény (kihirdette az 1993. évi XXXI. törvény, a továbbiakban: Egyezmény) 6. Cikke értelmében: 
"1. Mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által létrehozott független és pártatlan bíróság tisztességesen, nyilvánosan és ésszerű időn belül tárgyalja, és hozzon határozatot polgári jogi jogai és kötelezettségei tárgyában, illetőleg az ellene felhozott büntetőjogi vádak megalapozottságát illetően. (...) 
"2. Minden bűncselekménnyel gyanúsított személyt mindaddig ártatlannak kell vélelmezni, amíg bűnösségét a törvénynek megfelelően meg nem állapították." 
	Az Alkotmány és az Egyezmény biztosítja tehát a terheltnek azt a jogát, hogy büntetőjogi felelősségéről csak bíróság dönthessen.
	Ez ügyben a gyanúsított halála után is folytatott nyomozás végén panaszos fia terhére a 129.000 Ft  ellopását konkrétan terhelő bizonyíték nélkül, azon a következtetési alapon állapították  meg tényként, hogy a pénzlopás lehetséges  idején is teljesített szolgálatot, el volt adósodva és az  ellopott utalványokat nála találták meg. 
	Megállapítottam ezért, hogy a büntetőjogi felelősség megállapítása a nyomozás megszüntetéséről hozott ügyészségi határozatban sértette a terheltnek - a kegyeleti jogosult apa által képviselt - az Alkotmány 57. § (2) bekezdésében deklarált ártatlanság vélelméből eredő  azt a jogát, hogy büntetőjogi felelősségéről bíróság döntsön, ezáltal alkotmányos visszásságot okozott. Ennek bekövetkeztéhez kétség kívül hozzájárultak elhúnyt szülei is, akik az első fokú határozatra tettek ugyan írásbeli észrevételeket, de egyértelműen kijelentették, hogy fellebbezéssel nem élnek. Fellebbezésük  esetén a másodfokú határozatban mód nyílhatott volna a visszásság megelőzésére.

Ajánlások 
A vizsgálatom során feltárt alkotmányos visszásságok orvoslása érdekében: 
1. Élve az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésében írt jogommal kezdeményezem, hogy a katonai főügyész a Be. 18. § (1) bekezdés d) pontja értelmében változtassa meg a Kaposvári Katonai Ügyészség határozatát 
oly módon, hogy az az indokolásában se tartalmazza a terhelt büntetőjogi felelősségének megállapítását. 

2. Élve az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-ában írt jogommal javaslom, hogy a legfőbb ügyész utasítsa a nyomozás törvényességét felügyelő ügyészeket az alábbiakra: 
a) gondoskodjanak arról, hogy a nyomozó hatóságok - a törvény kifejezett felhatalmazásában szereplő eseteket leszámítva - ne indítsanak büntetőeljárást életüket vesztett személyekkel szemben, illetve a már megindított büntetőeljárást velük szemben haladéktalanul szüntessék meg; 
b) gondoskodjanak arról, hogy a nyomozó hatóságok a terhelt halála következtében a nyomozás megtagadásáról vagy megszüntetéséről hozott határozatokban tartózkodjanak a terhelt büntetőjogi felelősségének megállapításától. 
Kérem a katonai főügyészt és a legfőbb ügyészt, hogy kezedményezéseimmel kapcsolatos álláspontjukról és intézkedéseikről az Obtv. 21. § (2) bekezdésében, illetve a 25. §-ban meghatározott harminc, illetve hatvan napos határidőn belül értesíteni szíveskedjenek. 

Budapest, 1999. április 22.

Dr. Polt Péter