OBH 7015/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Nagy Réka

A vizsgálat megindulása
	Az előzetes letartóztatásban lévő panaszos, azért fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, mert véleménye szerint állampolgári jogai sérültek azáltal, hogy a Veszprém Megyei Büntetés-végrehajtási Intézetből hely hiányra való hivatkozással átszállították a Zala Megyei Büntetés-végrehajtási Intézetbe ( Bv. Intézet) továbbiakban  és ezzel kapcsolattartási lehetősége teljesen megszűnt, valamint "beszélőre" sem mehet.
A jogállamiságból fakadó jogbiztonság ( Alk. 2. § (1) bek. ) és az emberi méltósághoz fűződő Alkotmányban biztosított jog ( Alk. 54. § (1) bek.) sérelmének gyanúja miatt az ügyben vizsgálatot indítottam.
A tényállás pontos megállapítása érdekében megkerestem a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságának vezetőjét, valamint a BVOP Fogvatatási Ügyek Főosztálya Büntetés-végrehajtási Igazgatási Osztály vezetőjét, akik a szükséges információkat rendelkezésemre bocsátották.

Megállapított tényállás
	A büntetés-végrehajtás országos parancsnokának tájékoztatása alapján megállapítottam, hogy panaszos előzetes letartóztatottat 1998. május 11-én fogadta be a Veszprém Megyei Bv. Intézet.  Az Intézet parancsnoka 1998. november 4-én írásban kérte az országos parancsnokot, hogy az Intézet 300%-os telítettségére tekintettel engedélyezze 15 személy átszállítását a kevésbé leterhelt Zala Megyei Bv. Intézetbe.
A 15 személy - köztük a panaszos - átszállítására 1998. november 6-án került sor.
Panaszos ekkor nem élt a panasz lehetőségével sem az intézet vezetőjét sem pedig az országos parancsnokot nem kereste meg.
Az országos parancsnok tájékoztatása szerint panaszos 1998. május 11. és november 6. között - amikor a panaszos a Veszprém Megyei Bv. Intézetben volt elhelyezve - 6 alkalommal kért látogatásra engedélyt, de hozzátartozói csak két alkalommal látogatták meg.  A Zala Megyei Bv. Intézetben 1998. november 5.-e és 1999. május 3.-a között három alkalommal küldött ki hozzátartozóinak látogatási engedélyt, de végül itt látogatót nem fogadott.
A panaszos 1999. április 15-én kérte átszállítását a Sopronkőhidai Fegyház és Börtönbe arra hivatkozva, hogy ott egy szeptembertől induló tanfolyamon szeretne részt venni.
Kérelmének eleget téve 1999. május 3-án a Sopronkőhidai Fegyház és Börtönbe átszállították, figyelembe véve a panaszos lakóhelyét is.  Panaszos jelenleg is Sopronkőhidán tölti szabadságvesztését.

Alkalmazott jogszabályok

A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. tv.
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektôl senkit nem lehet önkényesen megfosztani.

A büntető eljárásról szóló 1973. évi I. tv.
97. § (1) Az elôzetes letartóztatottal szemben csak olyan korlátozásoknak van helye, amelyeket a büntetôeljárás feladatának megvalósítása, vagy a letartóztatást foganatosító intézet rendje szükségessé tesz. Az elôzetesen letartóztatott eljárási jogainak gyakorlásában, így különösen a védekezésre való felkészülésben, nem korlátozható.
(2) Az elôzetesen letartóztatott
a)
b) hozzátartozójával vagy más személlyel akár szóban, akár írásban ellenôrzés mellett érintkezhet.

A büntetések és intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. tvr.
116. § (1) Az elôzetes letartóztatást büntetés-végrehajtási intézetben a tárgyalás elôkészítése során hozott határozatig az ügyész, ezt követôen a bíróság rendelkezése alapján és annak megfelelôen kell végrehajtani. Ha a bíróság úgy rendelkezik, a fiatalkorú elôzetes letartóztatását javítóintézetben kell végrehajtani.
118. § (1) Az elôzetesen letartóztatott
d) hozzátartozóival és - az ügyész, a vádirat benyújtása után a bíróság jóváhagyásával - más személyekkel levelezhet, legalább havonta egyszer fogadhat látogatót, és kaphat csomagot,
h) panasz, kérelem elôterjesztésére jogosult,
(2) Az elôzetesen letartóztatott levelezési és látogató-fogadási joga - a védôjével való érintkezés kivételével -, valamint a csomagküldeményhez való joga a büntetô eljárás eredményessége érdekében korlátozható.

A szabadságvesztés és előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII.12.) IM rendelet
6. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a fogvatartottnak a fogvatartással összefüggô ügyében - hivatalból vagy kérelemre - azon intézet kijelölt szervezeti egységének a vezetôje dönt, ahol a fogvatartott a büntetés vagy intézkedés végrehajtása céljából tartózkodik. A fogvatartott a fogvatartással összefüggô ügyében - a kérelem, bejelentés tárgyának a megjelölése nélkül - személyes meghallgatást kérhet az intézet szervezeti egységeinek a vezetôitôl vagy a parancsnoktól, hozzájuk írásban közvetlenül is fordulhat.
(2) A fogvatartott az (1) bekezdés szerinti döntés (intézkedés, határozat) ellen, vagy annak elmulasztása esetén panasszal fordulhat a parancsnokhoz. Ha a döntést a parancsnok, vagy jogszabályban meghatározott esetekben a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága (a továbbiakban: Országos Parancsnokság) kijelölt szervezeti egységének a vezetôje hozta, a panaszt az országos parancsnok bírálja el.
(3) Ha jogszabályban meghatározott esetekben a fogvatartott ügyében az országos parancsnok döntött, a panaszt az igazságügyminiszter bírálja el.
(4) A panaszt a fogvatartott a döntés közlésétôl, illetve a döntés elmulasztásától számított tizenöt napon belül terjesztheti elô. Ha a fogvatartott a panasz megtételében akadályoztatva volt, a tizenöt napos határidô az akadály megszűnésétôl számít.
(5) A panaszt tizenöt napon belül kell elbírálni, e határidô indokolt esetben harminc nappal meghosszabbítható. A panasz elbírálásáról a fogvatartottat tájékoztatni kell.
7. § A fogvatartott a fogvatartásával kapcsolatos ügyében - a 6. §-ban foglalt jogorvoslati lehetôségek mellett - közvetlenül fordulhat
 a) a büntetés-végrehajtás törvényességi felügyeletét ellátó ügyészhez, kérheti az ügyész általi meghallgatását;
b) a fogvatartás alatt gyakorolható állampolgári jogainak a sérelme esetén az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, illetve a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosához;
c) személyes adatainak kezelésével vagy a közérdekű adatok megismeréséhez fűzôdô jogainak gyakorlásával összefüggô jogsérelem esetén az adatvédelmi biztoshoz.
237. § (1) A büntetôeljárás szakaszától függôen az ügyész, illetve a bíróság (a továbbiakban: a rendelkezési jogkör gyakorlója) dönt az elôzetesen letartóztatott
c) levelezése és látogatása ellenôrzésérôl;
d) levelezésének, a látogató fogadásának és a csomagküldemény korlátozásáról;
f) más intézetbe való átszállításáról, kivéve a Központi Kórházba vagy az IMEI-be történô orvosilag indokolt sürgôs átszállítást;

A vizsgálat megállapításai
	Eljárásom célja elsősorban annak felderítése volt, hogy okozott-e alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet a Büntetés Végrehajtási Intézet Országos Parancsnoksága azzal, hogy engedélyezte a panaszos másik bv. intézetben történő elhelyezését arra hivatkozással, hogy az előzetes letartóztatásban lévő panaszost eredetileg befogadó intézmény 300%-os túlterheltséggel küzködött.
Az eljárásom alapjául szolgáló sérelmet - a panaszos beadványában foglaltak alapján - abban jelöltem meg, hogy a panaszost a Veszprém Megyei BV. Intézetből a Zala Megyei Bv. Intézetbe helyezték át és ezzel ellehetetlenült a kapcsolattartása hozzátartozóival.
A sérelem valamely alkotmányos joggal való kapcsolatának tisztázása azonban további vizsgálódást igényelt.  Az országgyűlési biztos az eljárása tárgyául szolgáló sérelem alkotmányos jogokkal való kapcsolatának megítélésénél az összes alkotmányos jog közül kell eljutnia azon jogok köréhez, amelyek az adott sérelemmel összefüggésben egyáltalán szóba jöhetnek.  Az országgyűlési biztos munkája bizonyos szempontból egyszerűbb abban az esetben, ha a panaszos megjelöli azt az Alkotmányban biztosított jogot, melyet véleménye szerint az adott szerv cselekményével, vagy éppen mulasztásával megsértett.  Nehezebb az az eset - és ilyen a jelenlegi panasz is -, amikor a panaszos nem jelöli meg, hogy meg konkrétan az általa megsérültnek vélt alkotmányos jogokat.  Ilyen esetben az országgyűlési biztosnak magának kell körülhatárolnia az első látásra szóba jöhető jogok körét.
A vizsgált esetben az Alkotmány jogállamiságról szóló rendelkezését és a emberi méltósághoz fűződő jogot tekintettem olyannak, mely egyáltalán szóba jöhet.  A jogállamiságból fakadó jogbiztonság azért merült fel, mert a panaszos sérelemként jelölte meg azt, hogy a Zala Megyei Bv. Intézetben nem volt alkalma látogatót fogadni és miután beadványában kifejezetten nem jelölte meg azt, hogy ez az eltérő szabályozás okából, vagy a lakóhelyétől való nagy távolságból fakad, ezért mindkét szempontot visgáltam.  Az emberi méltósághoz fűződő jog azért merült fel, mert a látogató fogadáshoz fűződő jog, a büntető eljárásról szóló tv. alapján az előzetes letartóztatásban szereplő személyt megilleti.
A beadványban megjelölt és az országgyűlési biztos eljárásának tárgyául szolgáló sérelem alkotmányos jogokkal való kapcsolatának megítéléséhez a relevánsnak tartott alkotmányos jogok tartalmának kifejtése szükséges.
	I) Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése kimondja, hogy " A Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam."  Az Alkotmánybíróság már számos határozatában foglalkozott a jogállamiság elve illetve a jogbiztonság követelménye tartalmi kibontásával.
A 9/1992. (I.30.) sz. AB határozat a következőt fejti ki: " A jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság.  A jogbiztonság az állam - és elsősorban a jogalkotó - kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára." 
A 28/1992. (IV. 30.) AB határozat pedig a következőket tartalmazza:" A jogállam sem tud eltekinteni attól, hogy mind a természetes, mind a jogi személyektől megkövetelje a törvényesen kihirdetett jogszabályok ismerését és az azokkal összhangban álló magatartást."
Az Alkotmánybíróság határozataiból a jogállamiság illetve jogbiztonság követelményére vonatkozó és a jogalkalmazó szervekre is értelmezhető legfontosabb kritériumként a kiszámíthatóságra vonatkozó elvárás olvasható ki.
Jelen esetben azt elemeztem, hogy okozott-e a jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggésben sérelmet az Országos Büntetés-végrehajtási Parancsnokság azzal a gyakorlatával, hogy egy előzetesen letartóztatott személyt olyan intézetbe helyezett át, ahol nem volt alkalma a hozzátartozóival való személyes találkozásra.  Ehhez természetesen először le kellett azt ellenőriznem, hogy a Zala Megyei Bv. Intézetben más szabályok érvényesek-e a látogató fogadására, mint a Veszprém Megyei Bv. Intézetben.  Ezzel összefüggésben az országos parancsnok tájékoztatott arról, hogy mindkét intézet elsősorban előzetes letartóztatás foganatosítására szolgál, és a végrehajtás gyakorlatában alapvető különbségek nincsenek.  A büntetések és intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi XI. tvr. 118. § (1) bek. d) pontja alapján az előzetesen letartóztatott személy hozzátartozóival és más személyekkel  levelezhet és legalább havonta egyszer fogadhat látogatót és kaphat csomagot.  Az országos parancsnok tájékoztatása szerint mindkét intézményben havonta két alkalommal 1 órát biztosított a látogató fogadása, így mindkét intézetben a 1979. évi 11. évi tvr-ben foglalt mértéken túl van lehetősége az előzetesen letartóztatott személynek látogatót fogadnia.  Miután a rendelkezésemre álló iratokból megállapítottam, hogy a panaszos azon jogát, hogy látogatókat fogadjon nem korlátozták, ezért megállapítottam, hogy a panaszos azon állítása miszerint a Zala Megyei Bv Intézetben nem volt lehetősége látogatót fogadni nyilvánvalóan alaptalan.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX tv. 19. § (2) bekezdése alapján az országgyűlési biztos a nyilvánvalóan alaptalan beadványt elutasítja.  A beadvány nyilvánvaló alaptalansága azt jelenti, hogy a tények, a jogi okfejtés és az esetleges sérelem között nincs összefüggés, vagy nem úgy áll fenn az összefüggés, ahogy azt a panaszos felvázolta, illetve hogy a beadványban leírtak nem azonosak a valós tényekkel, esetleg a jogi okfejtés nincs összhangban a jogszabályi rendelkezésekkel.  A vizsgált esetben az eljárásomat megindító beadványban leírtak nem azonosak a valós tényekkel, hiszen a panaszosnak lett volna lehetősége az előzetes letartóztatása során látogatót fogadni, hiszen a látogató fogadás szabályai mindkét intézményben azonosak voltak és ezen jogának gyakorlása sem volt korlátozva.  Az természetesen nem képezheti vizsgálat tárgyát, hogy a  panaszost az engedélyezett látogatások alkalmával ténylegesen ki és hányszor látogatta meg.
A fent kifejtettek alapján megállapítottam, hogy a beadvány ezen része nyilvánvalóan alaptan, mert a panaszos állítása - miszerint nem fogadhatott látogatót előzetes letartóztatása alatt a Zala Megyei BV. Intézetben - nem felel meg a vizsgálat során feltárt tényeknek.

	II.) Ennél a pontnál azt tartottam lényegesnek, hogy megállapítsam azt, hogy az emberi méltósághoz fűződő alkotmányos jog tartalmát érinti-e az a sérelem, hogy a panaszos előzetes letartóztatottat a Veszprém Megyei BV Intézetből a Zala Megyei BV Intézetbe helyezték át és ezzel a kapcsolattartása ellehetetlenült.
Ennél a pontnál is elsősorban először az emberi méltósághoz fűződő jog tartalmát próbáltam meg Alkotmánybírósági határozatok alapján feltárni.
Az Alkotmánybíróság már a 8/1990. (IV. 23.)  határozatában kifejtette, hogy az emberi méltósághoz való jogot az ún. " általános személyiségi jog" egyik megfogalmazásának tekinti.  Leszögezte, hogy a modern alkotmányok, illetve az alkotmánybírósági gyakorlat az általános személyiségi jogot különféle összetevőivel nevezik meg: például a személyiség szabad kibontakozásához való jogként, az önrendelkezés szabadságához való jogként, általános cselekvési szabadságként, avagy a magánszférához való jogként.  Anyajog mivoltából levezetett egyes részjogai, mint például önrendelkezéshez való jog azonban az Alkotmány 8. § (2) bekezdése szerint bármely más alapjoghoz hasonlóan korlátozhatók.
Az Alkotmánybíróság több határozatában is megállapította már, hogy az államnak, illetve az állam szerveinek az Alkotmány rendelkezéseiből levezethető joga és egyben kötelessége az állami büntetőhatalom gyakorlása és a büntető igény érvényesítése.  Az Alkotmánybíróság az 5/1999. ( III.31.) AB határozatában ezzel összefüggésben hangsúlyozta, hogy ennek a feladatnak a teljesítéséhez az állami büntető hatalmat gyakorló szerveknek hatékony eszközök kell, hogy a rendelkezésükre álljanak.  Ez pedig szükségképpen együtt jár a büntetőjogi felelősségre vonás törvényben meghatározott rendjében, a büntető eljárásban olyan eljárási cselekmények ezen belül kényszercselekmények alkalmazásának megengedésével, amelyek lényegüket tekintve súlyosan jogkorlátozóak, érintik a büntető eljárás alá vont személy alkotmányos jogait is.  A bűncselekmény alapos gyanújával terhelt, de egyébként bűnösnek nem tekinthető egyén személyi szabadságának a jogerős ügydöntő határozat meghozatalát megelőző bírói elvonása a legsúlyosabb személyes szabadságot korlátozó kényszerintézkedés. ( 26/1999. (IX.8.) AB hat.)
A konkrét ügyben a fent kifejtettekre tekintettel azt vizsgáltam, hogy elmondható-e az, hogy az emberi méltósághoz fűződő alkotmányos jog, vagy valamely részjogosítványa magában foglalja az előzetes letartóztatottnak azon jogát, hogy az előzetes letartóztatás ideje alatt a kapcsolattartás minőségét figyelembe kellene venni az áthelyezés során, más szavakkal elmondható-e az, hogy az előzetesen fogvatartottnak alkotmányos joga van ahhoz, hogy megfelelő kapcsolattartás esetén őt ne helyezhessék át más intézetbe.  Miután az emberi méltósághoz fűződő jog, valamint részjogosítványai nem foglalják magukba ezt az elvárást, ezért értelemszerűen ez nem sértheti az emberi méltósághoz fűződő alkotmányos jogot.  Olyan összefüggés, mely nem mutat  tartalmi összefüggést egy alkotmányos joggal, értelemszerűen nemcsak negatív hatással, hanem semmilyen hatással nem lehet arra.
Az országos parancsnok tájékoztatása alapján az áthelyezésre a rendkívüli zsúfoltság miatt került sor.  A rendkívűli zsúfoltság olyan ok, ami megelőzi a kapcsolattartáshoz fűződő méltányolható érdeket.  A zsúfolt elhelyezés kimerítheti ugyanis a megalázó, embertelen bánásmód elemeit, vagy annak közvetlen veszélyét idézheti elő.  Nem érinti természetesen a fenti megállapítás azt, hogy a fogvatartottak elhelyezésekor figyelembe veszik azt a körülményt is, hogy melyik az az intézet, melyből a legkönnyebben tudja a fogvatartott a hozzátartozókkal és más személyekkel a kapcsolatot tartani.  Természetes az is, hogy ilyen jellegű túlzsúfoltság esetén az ideiglenes megoldásként más büntetés-végrehajtási intézetbe elhelyezett panaszosnál nem mindig van lehetőség figyelembe venni azt, hogy hozzátartozói lakóhelyéhez legközelebb lévő bv. intézetbe kerüljön.  A vizsgálat során azt is megállapítottam, hogy a panaszos ez ellen a döntés ellen panaszt nem terjesztett elő sem a bv. intézet vezetőjénél, sem a Büntetés Végrehajtási Intézet Országos Parancsnoksága átszállítási ügyekben illetékes szervezeti egységénél.
A fent kifejtettekre tekintettel megállapítom, hogy a panaszban foglaltak - miszerint panaszos kapcsolattartása azáltal lehetetlenült el, hogy más büntetés-végrehajtási intézetbe helyezték - és az emberi méltósághoz fűződő alkotmányos jog között tartalmi összefüggés hiányában alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem megállapítására nincs alap.

Budapest, 2000. október 17.

Gönczöl Katalin