OBH 6804/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos szerint a BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányságon 152-2523/1995. bü. szám alatt folyamatban volt büntetőeljárásban a nyomozók nem készítettek bűnjeljegyzéket a panaszos tulajdonát képező, lefoglalt dolgokról.
	Sérelmezte a panaszos azt is, hogy a szóban forgó büntetőügy előadója nem tett semmit annak érdekében, hogy a panaszos visszakapja azon ingóságait, iratait, melyeket a nyomozó hatóság nem foglalt le, de a bűncselekmény elkövetésének helyszínén maradtak. 
	A beadvány tartalmazta továbbá, hogy a panaszos a BRFK I. kerületi Rendőrkapitányságon talált tárgyként vette át a szerinte bűnjelnek minősülő táskáját.
	A panasz alapján felmerült a tisztességes eljáráshoz, és a tulajdonhoz való jog sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. Ennek során felülvizsgálatra kértem a Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetőjét.

Érintett alkotmányos jogok 
A tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § /1/ bek.).
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 

A vizsgálat megállapításai
	Vizsgálatom során a budapesti főkapitányt a következőkre kértem:
- Vizsgálja meg a panaszos által kifogásolt lefoglalások jogszerűségét és szakszerűségét, különös figyelemmel arra, hogy a panaszostól lefoglalt dolgok kezelése, nyilvántartása, tárolása megfelelt-e a vonatkozó rendelkezéseknek, hogyan minősülhetett a lefoglalt dolog talált tárgynak és az hogyan került az I. kerületi kapitányságra. 
-  Állapítsa meg, hogy az ügyben érintett rendőri szerv mulasztása miatt - amit egyébként a 152-35/98. "RP" számú, 1998. augusztus 7-én kelt, panaszos beadványához csatolt levelében a XII. kerületi kapitány elismert - a rendőrség a panaszos kárigényét teljesítette-e. 
- Ellenőrizze, hogy a XII. kerületi Rendőrkapitányságon 152-2523/1995. bü. szám alatt elrendelt nyomozásban az ügy előadója mulasztott-e akkor, amikor a panaszos többszöri kérése ellenére nem intézkedett annak érdekében, hogy a panaszos visszakapja a bűncselekmény helyszínén maradt, le nem foglalt ingóságokat.
	A Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetője - a megkeresésemben foglaltaknak megfelelően - a vizsgálatot lefolytatta és az alábbiakat állapította meg:

1.	A panaszos által hivatkozott táskáról első alkalommal 1995. október 3-án szerzett tudomást a rendőrség. Ekkor tett ugyanis feljelentést Sz. Z. a BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányságra arról, hogy budapesti hétvégi házába ismeretlen személyek betörtek és különböző ruhaneműket eltulajdonítottak. A feljelentés tartalmazta azt is, hogy a feljelentő a házban egy számára idegen, fekete diplomatatáskát talált. 
	A feljelentés alapján - még az nap - helyszíni szemlét tartott a rendőri szerv és a szóban forgó táskát beszállították a kapitányságra. A táskában lévő, névvel ellátott iratok alapján alapos gyanú merült fel arra, hogy a feljelentés tárgyát képező lopás elkövetője a panaszos. Vele szemben elfogatóparancsot bocsátottak ki, mivel bejelentett lakcímén nem volt elérhető.
	A főkapitány tájékoztatott arról is, hogy az ORFK Készenléti Rendőrség járőrei - tekintettel az elfogatóparancsra - 1996. november 1-jén a panaszost elfogták és a BRFK II. kerületi Rendőrkapitányságra előállították, majd onnan a BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányságra átkísérték. Ez utóbbi rendőri szervnél a 152-2523/1995. bü. szám alatt folyamatban volt bűnügyben a panaszost gyanúsítottként kihallgatták. 
	Megállapította a főkapitány továbbá, hogy 1996. november 1-jén a BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányságon a 152-2523/1995. bü. számú ügy előadója látott el ügyeletes tiszti szolgálatot. Ezért tőle megfelelő tájékoztatást kaptak a panaszos gyanúsítotti kihallgatását végző készenléti nyomozók a folyamatban lévő nyomozás tartalmáról, illetve részükre átadta a panasszal érintett, a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (Be.) rendelkezései szerint le nem foglalt jegyzeteket, iratokat tartalmazó táskát. Tekintettel arra, hogy a táskát nem minősítették bűnjelnek, a kihallgatást végző nyomozók a gyanúsított (panaszos) részére - átadás-átvételi elismervény nélkül - kiadták a táskát. Az átvételkor a panaszos jelezte, hogy a táskából hiányoznak iratok. A nyomozók azonban közölték vele, hogy a táska ugyan Sz. Z. hétvégi házából származik, de az "idegen tárgy" és az átadott-átvett iratokon kívül mást nem tartalmazott.
	A panasz elbírálása szempontjából fontos körülménynek ítélte meg a főkapitány, hogy a panaszos gyanúsítotti kihallgatása során elmondta, hogy a szóban forgó feljelentéssel érintett hétvégi házban huzamosabb ideig lakott, de azt nem egyedül használta. Ebből arra következtetett a nyomozó hatóság, hogy a házban tartózkodó más személy is hozzáférhetett a táska tartalmához és abból kiemelhetett olyan iratokat, melyeket a panaszos utóbb a rendőrségen kért számon. 
	Előzőekre figyelemmel a Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetője szerint az ügyben a rendőrség eljárása nem okozott kárt. Elismerte azonban, hogy a BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányság dolgozói mulasztást követtek el akkor, amikor a panasszal érintett táskát - figyelmen kívül hagyva a Be. szabályait - nem foglalták le a helyszíni szemle során, illetve azt nem vételezték be a büntetőeljárás során lefoglalt dolgok kezeléséről és nyilvántartásáról szóló 117/1984. (ÉK.12.) IM-BM-PM-Legf.Ü. együttes utasításnak megfelelően. A mulasztást azonban - a panaszosnak a főkapitányságra és a Budapesti I. és XII. kerületi ügyészséghez címzett beadványai alapján végzett vizsgálata során - a kapitányság vezetője észlelte és megállapításairól a 152-35/98. "RP". számú, 1998. augusztus 7-én kelt levelében tájékoztatta a panaszost. A tájékoztató levélben a kerületi rendőrkapitány arra is kitért, hogy a táskán kívül a kapitányságra nem szállítottak be olyan tárgyat, amely a panaszos személyéhez kötődött volna, továbbá a táskában nem volt olyan irat, amelyet a panaszos a rendőri szervtől kért kiadni. A kapitányság vezetője rögzítette továbbá a panaszosnak szóló levelében, hogy a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (továbbiakban: Hszt.) 122. § a) pontjára figyelemmel nem indított fegyelmi eljárást a kapitányság mulasztást elkövető dolgozójával szemben. A szóban forgó jogszabályhely ugyanis kimondja, hogy "Elévülés miatt nem indítható fegyelmi eljárás, ha a fegyelemsértés elkövetése óta 1 év, ... eltelt." -, vagyis objektív elévülés miatt fegyelmi eljárást már nem lehetett indítani. 
	A főkapitány a kerületi kapitány hivatkozott álláspontjával egyetértett. Erről a panaszost 1998. október 15-én kelt levelében értesítette azzal, hogy a lefoglalás elmaradása és a bűnjelkezelés szabályainak figyelmen kívül hagyása az ügy érdemi kimenetelére, valamint a panaszos által a rendőrségen számon kért iratok eltűnésére nincs befolyással. A szóban forgó levél tartalmazta azt is, hogy a panaszos büntető feljelentést tehet ismeretlen elkövető ellen, ha úgy ítéli meg, hogy táskáját feltörték és az általa huzamosabb ideje használt hétvégi házból személyes tárgyait elvitték. A BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányság nyomozója is a büntető-feljelentés lehetőségére alapozva adta azt a tájékoztatást, hogy van lehetőség a panaszos birtokából kikerült, az általa lakott hétvégi házban hagyott és onnan eltűnt ingóságai hollétének felkutatására.
	Szóban forgó levelében a főkapitány rögzítette azt is, hogy a táska és annak tartalma miatt a panaszos által rendőrséggel szemben bejelentett kárigénye nem megalapozott. Ezt  azzal indokolta, hogy a panaszos által használt házban többen laktak, illetve két alkalommal feltörték, vagyis a panaszos táskája és más értékei ki voltak téve az eltulajdonítás veszélyének. Felhívta a panaszos figyelmét a főkapitány továbbá arra, hogy kárigényét bíróság előtt érvényesítheti.

2.	A BRFK vezetőjének tájékoztatója tartalmazta azt is, hogy a panaszos 1996. november 1-jén rendőrségen átvett diplomatatáskája mintegy nyolc hónappal később, 1997. július 26-án - már második alkalommal - újra a rendőrségre került. Ekkor P. L. budapesti lakos találta meg azt az I. kerületben, egy építőipari konténer mögött és talált tárgyként adta le a BRFK I. kerületi Rendőrkapitányságon. A táskában ekkor is a Budapest, IX. kerületi lakóhellyel rendelkező panaszos nevére kiállított iratok voltak. A táska átvételéről a Budavári Rendőrőrs hivatásos állományú dolgozója rendőri jelentést készített, melyben felsorolta a táska tartalmát.
	A főkapitányi tájékoztató szerint az I. kerületi kapitányság Igazgatásrendészeti Osztályának helyettes vezetője utasította a kapitányság segédhivatalának dolgozóit, hogy a talált tárgyként kezelt táskát - tekintettel arra, hogy a táskában talált iratok szerinti személy IX. kerületi lakóhellyel rendelkezett - küldjék meg a Budapest IX. kerületi Polgármesteri Hivatalnak. A segédhivatalban azonban ezt elmulasztották. A mulasztást 1998. november 3-án tartott revízió során tárták fel. Ekkor a Vizsgálati Alosztály írásban értesítette a panaszost, hogy táskáját és a benne lévő iratokat a kapitányságon átveheti. Ez 1998. november 9-én megtörtént.

3.	A budapesti rendőrfőkapitány válaszát elfogadtam. Az ügyben a következő alkotmányos emberi jogokkal összefüggő visszásságokat állapítottam meg:

	- A BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányságon 152-2523/1995. bü. szám alatt folyamatban volt büntetőügyben helyszíni szemlét tartó rendőrök a jogállamiság és az abból származó jogbiztonság elvével, valamint a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos emberi joggal összefüggésben visszásságot okoztak, amikor nem vették figyelembe a Be. azon szabályát, mely így szól: "101. § (1) A hatóság lefoglalja azt a dolgot, amely a) tárgyi bizonyítási eszköz, b) a törvény értelmében elkobozható, vagy c) amelynek a birtoklása jogszabályba ütközik. ..." A törvényben előírt esetekben tehát a lefoglalást foganatosítani kell, és az időbeli korlátozás nélkül fenntartható mindaddig, amíg arra az eljárás érdekében szükség van, igaz, mihelyt arra nincs szükség, a lefoglalást meg kell szüntetni (Be. 102. /1/ bek.). A rendőrök elmulasztották alkalmazni a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. BM utasítás 119. pontjában foglaltakat is, mely előírja, hogy "A lefoglalásról határozatot, illetve jegyzőkönyvet kell - vagy vétségi eljárás esetén jegyzőkönyv helyett jelentést lehet - készíteni. Ezekben a lefoglalt dolgokat azonosításra alkalmas módon kell feltüntetni. A lefoglalásról a lefoglalt dolog birtokosának elismervényt  kell adni. Ezt helyettesítheti a lefoglalásról felvett jegyzőkönyv, illetve a lefoglalásról szóló határozat egy példányának átadása. A lefoglalt dolgok kezelését és nyilvántartását a 117/1984. (IK. 12.) IM-BM-PM-Legf.Ü. együttes utasítás szerint kell végezni." A főkapitány fent hivatkozott tájékoztatójából kiderült, hogy a panaszos két különböző időpontban és helyen megtalált táskája - függetlenül attól, hogy a nyomozást később megszüntették a panaszossal szemben - bizonyítékul szolgált a panaszos által is használt hétvégi házban történt betöréses lopás vétsége miatt indult büntetőügyben. Erre utalt az, hogy a táskában fellelt iratok alapján adott ki elfogatóparancsot a rendőri szerv a panaszos ellen és hallgatta ki őt gyanúsítottként. A helyszíni szemlét folytató rendőrök tehát akkor jártak volna el helyesen, ha a táskát a hétvégi házban tartott helyszíni szemle során a Be. szabályai szerint lefoglalják és ezt a körülményt a helyszíni szemle jegyzőkönyvben - vagy a vétségi eljárásra tekintettel jelentésben - rögzítik továbbá, ha a táska lefoglalásának megszüntetéséről és panaszos részére való kiadásáról határozatot hoznak. 

	- Ugyancsak a jogállamiság és az abból származó jogbiztonság elvével, valamint a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos emberi joggal összefüggésben okozott visszásságot, hogy a helyszíni szemle időpontjától a panaszos elfogásáig - vagyis 1995. október 3-tól 1996. november 1-ig, több mint egy évig - a panaszban érintett táskát a BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányságon úgy tárolták, hogy azt sem bűnjelként, sem talált tárgyként nem tartották nyilván, vagyis a rendőri szerv nem alkalmazta sem a büntetőeljárás során lefoglalt dolgok kezeléséről és nyilvántartásáról szóló 117/1984. (ÉK.12.) IM-BM-PM-Legf.Ü. együttes utasítás, sem a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. (III. 1.) BM rendelet (továbbiakban: Szolgálati Szabályzat) vonatkozó előírásait. A szóban forgó IM-BM-PM-Legf.Ü. együttes utasítás 2. § (5) bekezdése szerint "A nyomozó hatóság a bűnjelről, a lefoglalásról készített okirat adatainak megfelelően négy - szükség esetén ennél több - példányban bűnjeljegyzéket állít ki. A bűnjeleket a bűnjeljegyzék további példányaival a bűnjelkezelőnek (értékletétkezelőnek) adja át. Érték-, valamint tárgyletétről külön-külön bűnjeljegyzéket kell készíteni". A Szolgálati Szabályzat 27. § (4) bekezdése arról rendelkezik, hogy "A rendőr a találótól átvett dolgot .... haladéktalanul továbbítja a jegyzőhöz." A kapitányságon tehát a táskát vagy bűnjelként a bűnjelkezelőnek kellett volna átadni további őrzésre, vagy - tekintettel arra, hogy a rendőri szerv azt a hétvégi házban talált idegen dolognak minősítette - talált tárgyként haladéktalanul meg kellett volna küldeni a helyi önkormányzat jegyzőjének.

	- Sérült a jogállamiság és az abból származó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos emberi jog akkor is, amikor a panaszos 1997. július 26-án megtalált táskáját a BRFK I. kerületi Rendőrkapitányság - a már hivatkozott Szolgálati Szabályzat 27. § (4) bekezdésében foglaltak figyelmen kívül hagyásával - nem továbbította haladéktalanul a jegyzőhöz, vagyis a második esetben is előkerült táska még több mint egy év után, 1998. novemberében is a kapitányságon volt.

	A megállapított alkotmányos emberi jogokkal összefüggő visszásságokra figyelemmel - az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 20. § (1) bekezdése alapján - ajánlom 
	- a Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetőjének, hogy rendeljen el témavizsgálatot annak megállapítására, hogy az alárendeltségében működő kerületi rendőri szervek gyakorlatában hogyan érvényesülnek a büntetőeljárás során lefoglalt dolgok kezeléséről és nyilvántartásáról szóló 117/1984. (ÉK.12.) IM-BM-PM-Legf.Ü. együttes utasítás, valamint a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. (III. 1.) BM rendeletnek a talált tárgyak esetén irányadó előírásai.

	A fent már hivatkozott Hszt. 119. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy "Fegyelemsértést követ el, és fegyelmi eljárás keretében felelősségre kell vonni a hivatásos állomány tagját, ha a szolgálati viszonnyal kapcsolatos kötelezettségét vétkesen megszegi." A vizsgálatom során megállapított alkotmányos visszásságokat okozó rendőrökkel szemben tehát fegyelmi eljárás elrendelésének kezdeményezése indokolt lenne. Tekintettel azonban arra, hogy a Hszt. már idézett 122. §-ára figyelemmel nem indítható fegyelmi eljárás, ha a fegyelemsértés elkövetése óta egy év  eltelt - már pedig a szóban forgó ügyben ez a jogszabályi előírás bekövetkezett - erre vonatkozó ajánlást nem teszek. A hasonló jellegű mulasztások jövőbeni elkerülése érdekében szükségesnek tartom azonban, hogy - az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 17. § (1) bekezdésére hivatkozva - felkérjem a budapesti rendőrfőkapitányt, hogy hívja fel az alárendeltségében működő nyomozó hatóságok állományának figyelmét a jogszabályoknak megfelelő eljárási rend maradéktalan betartására.
	Megjegyezem, hogy a panaszos kárigényével kapcsolatos főkapitányi álláspontot nem vizsgáltam. Ha ugyanis a felek - vagyis a panaszos és a rendőri szerv - nem tud peren kívül megegyezni a panaszos jogosnak vélt kárigénye tárgyában, úgy a panaszos azt bíróság előtt érvényesítheti. A panaszos ezen lehetőségét vizsgálati megállapításaim nem befolyásolják.
	Kérem a Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetőjét, hogy ajánlásommal kapcsolatos álláspontjáról, illetve intézkedéseiről az Obtv. 20. § (1) bekezdésében meghatározott 30 napon belül szíveskedjen tájékoztatni.

Budapest, 2000. július 24.

Gönczöl Katalin