OBH 6603/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Kovács Zsolt

Tárgy: A  Szegényeket Támogató 
Alapítvány Nógrád Megyei 
Szervezetének beadványa .

Az eljárás megindulása:

A SZETA Nógrád Megyei Kuratóriumának elnöke 1998. október 26-án nyújtott be kérelmet az Emberi Jogi, Kisebbségi és Vallásügyi Bizottság elnök asszonyának, az általuk kidolgozott "Gettó-rehabilitációs" program önkormányzati fogadtatásával kapcsolatban.

Az etnikai kisebbségi jogok érintettsége miatt a kérelmet a Bizottság elnök asszonya az országgyűlési biztosnak azzal a kéréssel küldte meg, hogy az ügy kivizsgálásában - szükség esetén - a kisebbségi biztossal együttműködve legyen a Bizottság segítségére.

A panaszos kifogásolta, hogy az önkormányzat a SZETA-t - mint civilszervezetet - nem kezeli  partnerként, és "Gettó-rehabilitációs program" című javaslatukat az önkormányzat figyelmen kívül hagyta. 

Két család esetének példakénti felemlítésével kifogásolta, hogy az önkormányzat a határozatlan idejű lakásbérletet egyoldalúan határozott idejűre módosította, és ezzel a jogaikat csorbította azzal a diszkriminatív céllal, hogy a vételi szándékukat megakadályozza, illetve hogy később kilakoltathassa őket.

Kifogásolta, hogy a Másság Alapítvány által, az elvégzett vizsgálatuk tapasztalatai alapján 1998. július 24-én feltett kérdésekre a polgármester nem adott választ, mert a 37338/1998. számú levelében csupán azt rótta fel a levél íróinak, hogy kérdéseikkel nem személyesen keresték meg. A beadványban foglalt panaszokat típusok szerint csoportosítottam:

a "Gettó-rehabilitációs program" önkormányzati fogadtatása, 
a SZETA, mint civilszervezet partnerkénti elfogadásának hiánya, 
a két konkrét lakásbérlettel, illetve elidegenítéssel kapcsolatos ügy,
a Másság Alapítvány által végzett vizsgálatra adott önkormányzati válasz.

A SZETA által felsorolt, és kifogásolt önkormányzati eljárások, illetve mulasztások között szerepelnek olyan ügyek, amelyek a panaszok megalapozottsága esetén sérthetnek állampolgári jogokat, ezért a kérdéskör tisztázása érdekében vizsgálatot indítottam, és 1999. február 3-i levelemmel megkerestem az önkormányzat polgármesterét, hogy az alábbi kérdésekre adjon választ.

Milyen intézkedéseket tett az önkormányzat a fizetésképtelenné vált családok megsegítésére? Az milyen eredménnyel járt ?
Milyen (távlati) lehetőségeket lát az "elszlömösödött" területek rehabilitációjára? 
Milyen intézkedéseket tett az önkormányzat a megyei tisztifőorvos kezdeményezésére?
A Másság Alapítvány által folytatott "helyszínelés" tapasztalatait az önkormányzat kívánja-e hasznosítani? 

A vizsgálat megállapításai

Az első panaszról:

Az Emberi Jogi és Kisebbségi Bizottság által megküldött iratanyagban nem szerepelt "Gettó-rehabilitációs program" nevet viselő dokumentum, ezért azt megkíséreltem beszerezni, de ilyen című irattal a Bizottság sem rendelkezett. Ezért azt feltételezve, hogy a program, legalább egy részében megegyezik az önkormányzat építészének a Gondolatkísérlet a "Gettó csapda" feloldására egy balassagyarmati példán című írásában megfogalmazott elképzelésekkel, megkerestem az építészt, aki elmondta, hogy a Gondolatkísérlet... című írását még nem állt módjában az önkormányzati választásokra, és az azt követő szervezési tevékenységekre tekintettel az önkormányzati bizottságok, illetve a testület elé tárni, de annak egy példányát már átadta a SZETA képviselőjének.

Az építész írásában a probléma reális felvetésén túl a megoldás keresése is megtalálható. Az abban foglalt ötletek megvalósításához az önkormányzat részéről azonban rendkívül nagy anyagi kötelezettség-vállalásra lenne szükség. Az önkormányzatnak lépéseket kell tennie az "elszlömösödött" terület rendezésére, és az építész kidolgozott egy koncepciót a rendezés pénzügyi feltételeinek megteremtéséhez. Kimutatta, hogy a lakások építéséhez a gyermekek után járó szoc-pol néven ismert támogatás, valamint az önkormányzat által nyújtott támogatás nem elegendő, azonban ha az önkormányzat a városközpontban lévő épületek elbontását követően a telkeket értékesíti, abból utólag kompenzálhatja a lakók kihelyezésével keletkező költségek azon részét, amelyre nincs más forrás. Jelezte, hogy a javaslatát az újonnan megalakuló bizottságok elé terjeszti, de közölte azt is, hogy nem ismeri a SZETA által tett javaslatot. A "Gettó-rehabilitációs program" nevet viselő dokumentum önkormányzati fogadtatásával kapcsolatban megállapítottam, hogy a SZETA panaszának idején az önkormányzat még hivatalosan nem tárgyalta a programot, az csupán 1999. februárban került a bizottságok elé megvitatásra, ezért a panasz elküldésekor a program negatív fogadtatásáról nincs lehetőség beszélni, ezért a panasznak e részét a továbbiakban nem vizsgáltam.

A második panaszról:

A SZETA, mint civilszervezet partnerkénti elfogadásának hiányára utal a panasznak az a része, mely szerint "a programmal kapcsolatos háttér-információkat és konkrét elképzeléseket a SZETA az önkormányzat vezetésével megosztani nem tudta, mivel a képviselők a SZETA-t egyszerűen nemlétezőnek tekintik." A civilszervezet elnöke azt is panaszolta, hogy az önkormányzat az észrevételeiket, javaslataikat "nem építi be a döntési mechanizmusába". 

Álláspontom szerint az önkormányzat azzal, hogy a közelgő önkormányzati választásokra is tekintettel nem kezdett "tárgyalásokba" a civilszervezettel a város hosszú távú fejlesztési tervét illetően, nem sértett alkotmányos jogokat, különös tekintettel arra, hogy az Alkotmány nem biztosítja egyetlen civil szervezetnek sem, hogy véleményét az állami, önkormányzati szervek kötelesek lennének elfogadni. A véleményalkotás, és javaslattétel jogával élhettek, de azt, vagy annak egy részét a döntési jogosult saját belátása szerint fogadja el. A civilszervezet nem szakhatóság, amelynek véleményét a hatóság köteles figyelembe venni. 

A panasznak e részét a továbbiakban nem vizsgáltam.

A harmadik panaszról:

A beadványban a panaszos általánosságban vélelmezte, hogy az önkormányzat a roma lakossággal szemben diszkriminációt alkalmaz, mert indokolatlanul megtagadta a vételi joguk teljesítését. Állításának igazolására két család konkrét példáját hozta fel. A két megnevezett család lakásbérlettel kapcsolatos problémájának vizsgálata során telefonon kértem információt az önkormányzattól. 

A csatolt iratokat a kapott válasszal egybevetve megállapítottam, hogy az önkormányzat mindkét család esetében lakbér-hátralék miatt mondta fel a határozatlan idejű szerződést, és azt jogerős bírósági ítélet helyben is hagyta. Az ítélet végrehajtása, azaz a kilakoltatás azonban nem történt meg, mert a lakók - a megállapított hátralékot kivéve - a folyó kötelezettségüknek eleget tettek. Ezt követően azonban a családok már nem bérlőként, hanem jogcím nélküli lakóként éltek a lakásban. Az épületben a kezelő által korábban elvégzett átalakítás során az egyik lakásból 13 m2, a másikból 5 m2 alapterületet közcélú helyiség kiépítése céljából elvontak, de azt a bérleti díj megállapításakor nem vették figyelembe. A lakás tényleges alapterületét a polgármesteri hivatal műszaki osztálya csak 1996-ban állapította meg. Az alapterület csökkenése ellenében a panaszosoknak a korábbi jogerős ítélet alapján megállapított tartozását elengedték, a fenti módon keletkezet túlfizetést a képviselő testület által engedélyezett határozott idejű bérleti szerződés megkötését követően írták jóvá a panaszosoknak. 

Amíg a panaszosok nem voltak bérlők, vételi joggal sem rendelkeztek. Az a körülmény, hogy az újabb szerződés csak 1999 október 31-ig érvényes nem jelenti azt, hogy azt követően a bérlőket az önkormányzat ki akarná lakoltatni, csupán az önkormányzat rendelete, a lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó egyes szabályokról szóló 1993. évi LXXVIII. törvény alapján az újabb bérleti szerződések esetében csak határozott idejű szerződés megkötésére ad lehetőséget, de a bérlőket megilleti az előbérleti jog, amely alapján a határozott idejű szerződés annak lejártát követően - ha a szociális feltételeknek megfelelnek - korlátlan számú alkalommal megújítható.

A két konkrét eset vizsgálata nem igazolta azt a vádat, hogy az önkormányzat a roma lakossággal szemben diszkriminatív módon tagadta volna meg a vételi joguk teljesítését. Az önkormányzat tagadta, hogy az elidegenítés során bármiféle etnikai megkülönböztetést alkalmaztak volna. A vételi kérelem megtagadására csupán a törvényi feltételek hiánya esetén került sor, azaz akkor, ha az ingatlan az épület állapota miatt bontásra lett kijelölve, vagy a lakók nem rendelkeztek határozatlan idejű bérleti szerződéssel, illetve köztartozásuk miatt nem élhettek a vételi joggal. A vélt diszkrimináció igazolására a panaszos más vizsgálható példát nem jelölt meg.

A felvetődött etnikai kérdésre tekintettel megkerestem a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosát, hogy nyilatkozzon arra vonatkozóan, hogy kívánja-e a kisebbségi jogok sérelmének lehetőségét vizsgálni. Válaszában közölte, hogy véleménye szerint a probléma kizárólag szociális, illetve eljárásjogi, és még közvetve sem veti fel a speciális kisebbségi jogok megsértésének gyanúját, ezért saját hatáskörben nem lát lehetőséget vizsgálat folytatására.

A fentiek alapján a kérdéskörben a vélt diszkriminációt nem állapítottam meg, és tekintettel arra, hogy az önkormányzat, mint bérbeadó, és a bérlő közötti jogvita a polgári jog területére esik, abban az állampolgári jogok országgyűlési biztosának nincs hatásköre, ezért ebben a körben a vizsgálatot hatáskör hiányában megszüntettem.

A negyedik panaszról:

A Másság Alapítvány Balassagyarmat egyes belvárosi, és külterületi lakott részein helyszíni vizsgálatot végzett. Az ott tapasztaltakról jegyzőkönyvet vettek fel, amely rögzíti, hogy egészségre ártalmas körülmények között laknak szociálisan többszörösen hátrányos helyzetű - főként roma - családok, és az önkormányzat azt eltűri, és annak felszámolása érdekében évek óta nem tett semmit. Ilyen helyként jelölte meg a "csonttelepet", a "Búzás tanyát" , valamint a Rákóczi út négy épületét, és az Óváros tér két ingatlanát. A feltárt állapotok miatt a Nógrád megyei ÁNTSZ-hez, és a polgármesterhez is fordultak. Az ÁNTSZ a vizsgálatot lefolytatta, és megállapításairól az önkormányzat jegyzőjét értesítette, és felhívta a helyzet rendezésére szolgáló intézkedési terv elkészítésére. 

A polgármester a feltett kérdésekre azonban nem adott érdemi választ, csupán azt közölte, hogy az önkormányzatot nem terheli semmiféle kötelezettség azokkal szemben, akik érvényes szerződés nélkül - önkényes beköltözőként, vagy jogcím nélküli lakóként - laknak az önkormányzati tulajdonú lakásokban. 

A panasz szerint egyes házak emésztőit legalább 10 éve nem szippantották. Az önkormányzati vagyon kezelőjének tájékoztatása szerint rendszeresen jár a szippantó. A problémát az okozta, hogy az egyik ház nem önkormányzati tulajdon, hanem vegyestulajdonú társasház, melyben vannak még bérlemények is, de a tulajdonosok a mai napig - többszöri felszólítás ellenére - nem választottak közös képviselőt, így a szolgáltató nem tudta a számlát senkinek kiállítani, és azt senki sem fizette meg. A másikban a szűk bejárat miatt a gépkocsi nem tud bejutni, így ott a munkát kézi erővel kellett elvégeztetni.

Az ÁNTSZ vizsgálata, a Másság Alapítvány által a romák által lakott épületekben végzett vizsgálattal összhangban állapította meg, hogy a belvárosi épületek valóban lepusztult állapotban vannak, egyes épületeket elleptek a patkányok, de amíg az Alapítvány annak okát az önkormányzat mulasztásában jelölte meg, addig az ÁNTSZ az ott talált nem megfelelő közegészségügyi állapotok okait másban látta. 

Megállapította például, hogy azon épületek környezete általában jobb állapotban van ahol a korábbi bérlők megvásárolták a lakásaikat, mint ahol ma is bérlők élnek. Ez a jelenség független a lakók etnikai hovatartozásától. A tulajdonosok ugyanis nagyobb figyelmet fordítanak környezetükre, ezért nem csak a lakások, de a környezet is jobb állapotban van, a bérlők pedig a környezet rendben tartását az önkormányzattól várják el. Az építészeti szempontból azonos - leromlott - állapotú épületek higiéniás helyzete közötti különbséget nem az ott élők jövedelmi viszonyai, hanem csupán a lakók rend, és tisztaságszeretete befolyásolja

A polgármester tájékoztatott, hogy az Alapítvány által feltett kérdésekre adott "sommás" válaszát az indokolta, hogy annak kérdésfelvetése előítéletekkel volt terhes, és azt egyoldalú - alapvetően téves, vagy hiányos - információk alapján számonkérő stílusban fogalmazták meg. A polgármester ennek ellenére személyes találkozót kezdeményezett, melyen a Nemzeti és Etnikai Kisebbségi Jogvédő Iroda igazgatója, a Balassagyarmati Cigány Kisebbségi Önkormányzat elnöke, és az önkormányzat képviselői vettek részt.

A polgármester válaszában kitért arra, hogy a megbeszélésen a korábban felvetett kérdéseket egyenként megtárgyalták, és a kapott válaszokkal kapcsolatban az előterjesztők jelezték, hogy azokat megvizsgálva később közlik álláspontjukat. Az önkormányzat a SZETA programját nem vetette el, csupán azt az lakásgazdálkodási koncepció keretében kívánta megvitatni. 
Közölte, hogy az önkormányzat a fizetésképtelenné vált családok megsegítésére, 100 fő részére közmunkaprogramot indított. Az "elszlömösödött" területek rehabilitációjával kapcsolatban az Általános Rendezési Terv módosítására az 1999. júniusi testületi ülésre készítenek előterjesztést, és a megyei tisztifőorvos kezdeményezésére is ennek keretében fognak intézkedni. Az önkormányzat a Másság Alapítvány javaslatait, akárcsak a többi civilszervezet ötleteit is örömmel veszi, és lehetőség szerint azt cselekvési programjában felhasználja.

A panasz a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 8. § (1) bekezdésében foglalt önkormányzati feladatok ellátását kifogásolta, mely szerint a települési önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében különösen: a településfejlesztés, a településrendezés, az épített és természeti környezet védelme, a lakásgazdálkodás...

A vizsgálat megállapította, hogy az önkormányzat a kötelezettségeinek összességében eleget tett, mert a június 29-i testületi ülésen a településszerkezeti tervet elfogadta, amely a belvárosi leromlott állapotú épületeket rehabilitációra kijelölte. A külterületi lakott részeket joggal érő kifogások rendezésére a közeli szennyvíztisztító védőtávolságának kijelölésével meghatározta az Általános Rendezési Terv elkészítése során figyelembe veendő szempontokat, valamint annak elkészítésére, és a végrehajtás pénzügyi feltételeinek biztosítására is megszabta a határidőket.

A fentiek alapján az önkormányzat eljárásában törvénysértést nem állapítottam meg, ezért az eljárást alkotmányos joggal kapcsolatos visszásság hiányában megszüntettem.

Budapest, 1999. július 20.

Gönczöl Katalin