OBH 6514/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Gróf Aranka
dr. Kiss László

Az eljárás megindítása:
	A rendőrtiszt panaszos az ellene folytatott büntetőeljárások és az azzal párhuzamosan kezdeményezett fegyelmi eljárások során, a rendőrség által elkövetett jogsértések miatt fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához. Ügyeinek felülvizsgálatát kérte.
	Az ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 17. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot rendeltem el.

Érintett alkotmányos jog:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek. )
Tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 57. § (1)bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
244. § (1) Aki anélkül, hogy a bűncselekmény elkövetőjével az elkövetés előtt megegyezett volna
a) segítséget nyújt ahhoz, hogy az elkövető a hatóság üldözése elől meneküljön,
b) a büntetőeljárás sikerét meghiúsítani törekszik,
c) közreműködik a bűncselekményből származó előny biztosításában,
vétséget követ el és egy évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
350. § (1) Aki fontos szolgálati ügyben kellő időben nem tesz jelentést, vagy valótlan jelentést tesz, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
75. § A belső bűnmegelőzési és bűnfelderítő feladatokat ellátó szerv (e törvény alkalmazása szempontjából a továbbiakban: Megelőzési Szolgálat) feladatkörében az e fejezetben szabályozott titkos információgyűjtést a Rendőrségre vonatkozó szabályok szerint végezheti. Az engedély iránti kérelem (70. §), a sürgősségi elrendelés (72. §), valamint a megszüntetés elrendelése [73. § (1) bekezdés] az ellenőrző szerv vezetőjének hatáskörébe tartozik. A feladatkörében eljárva az adatok kezelésére a VIII. fejezetben foglaltak az irányadók.

49/1995. (V. 4.) Korm. rendelet a Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálatáról
3. § (1) A Szolgálat megelőző tevékenysége során együttműködik az Rtv. 94. §-ában meghatározott szervekkel.
(2) Bűnmegelőző tevékenysége során kezdeményezi a bűncselekmények folytatásának megszakítását, feltárja a bűncselekményeket lehetővé tevő körülményeket.
(3) A Szolgálat nem nyomozó hatóság, felderítő tevékenységét az Rtv. VII. fejezete és végrehajtási rendelkezései szerint végzi (Rtv. 75. §). Alaptevékenységére az Rtv. 86. §-a (1) bekezdésének alkalmazása körében terjednek ki a rendőrségre vonatkozó adatkezelési és ügykezelési szabályok.
(4) A Szolgálat megelőző tevékenysége során együttműködik a rendvédelmi szerv országos területi és helyi parancsnokával.
(5) A Szolgálat felderítő tevékenységét bűncselekmény gyanúja esetén az alapos gyanú megállapításáig vagy kizárásáig folytatja. Az alapos gyanú megállapítása esetén feljelentést tesz a hatáskörrel rendelkező, illetékes nyomozó hatóságnál.

1996. évi XLIII. törvény a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról
56. § (2) A hivatásos állomány tagjának a szolgálati viszonyát felmentéssel meg kell szüntetni, ha
b) a hivatásos szolgálatra méltatlanná vált.
(6) A hivatásos szolgálatra méltatlan az:
c) aki szolgálaton kívüli magatartásával a fegyveres szerv működéséhez szükséges közbizalom fenntartását súlyosan veszélyezteti.
68. § (1) A hivatásos állomány tagja köteles:
b) a szolgálati feladatait a törvényes előírásoknak, a parancsoknak és intézkedéseknek megfelelően - szükség esetén a veszély vállalásával -, az elvárható szakértelemmel és gondossággal, pártatlanul és igazságosan végrehajtani;

9/1997. (II. 12.) BM rendelet a belügyminiszter irányítása alá tartozó szervek, valamint az önkormányzati tűzoltóság szolgálati viszonyban álló tagjai szolgálati viszonyának egyes kérdéseiről és a személyügyi igazgatás rendjéről
27. § (4) A Hszt. 56. § (6) bekezdés c) pontja szerinti méltatlanná válást az állományilletékes parancsnok külön e célra létrehozott bizottság javaslata alapján, etikai vizsgálat keretében állapíthatja meg.

Megállapított tényállás:
	1. A Heves Megyei Rendőr-főkapitányság vezetője által tett feljelentés alapján a Heves Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal 1998. március 7-én, Ny. 51/1998. szám alatt büntetőeljárást indított V.L. r.hadnagy panaszos ellen vesztegetés bűntette elkövetésének alapos gyanúja miatt. Azzal gyanúsították, hogy 1997. november közepe táján, pontosan meg nem határozható időben az egri Aphrodité bár tulajdonosától 50.000 Ft-ot vett át azért, hogy a bárban esedékes razziákról, idegenrendészeti ellenőrzésekről őt tájékoztassa. 
	Az eljárás megindítását a bárban dolgozó két táncosnő - T.F.Helga és F.Ludmilla - tanúvallomására alapozták. T.F.Helgát 1998. március 6-án délelőtt tanúként kihallgatta a Heves Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal. Pár órával később a BM Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálatának (továbbiakban RSZVSZ) munkatársa öt db. fényképet mutatott a tanúnak, aki az egyik fényképen - amely a panaszost ábrázolta - felismerte azt a személyt, akinek a bár tulajdonosa a pénzt átadta. A felismertetésről jegyzőkönyv készült. Másnap a Heves Megyei Rendőr-főkapitányság Szervezett Bűnözés Elleni Osztályának munkatársai hasonló módon, ugyanilyen eredménnyel végeztek felismertetést F.Ludmillával, aki szintén tanúsította a pénz átadását.	
	A panaszost 1998. március 7-én őrizetbe vették, majd kihallgatták. A bűncselekmény elkövetését tagadta. A főkapitány a panaszost szolgálati beosztásából két hónapi időtartamra felfüggesztette. Az országos rendőrfőkapitány a felfüggesztést egy hónappal  meghosszabbította. 
	1998. március 10-én az Egri Városi Ügyészség indítványozta a panaszos előzetes letartóztatását. Az Egri Városi Bíróság az előzetes letartóztatás elrendelésére irányuló ügyészi indítványt elutasította és elrendelte a gyanúsított azonnali szabadlábra helyezését, melyet - az ügyész fellebbezése ellenére - a Heves Megyei Bíróság is helybenhagyott.
	1998. március 10-én az egri rendőrkapitány fegyelmi eljárás elrendeléséről hozott határozatot, melyet 1998. március 12-én hozott újabb határozatával a büntetőeljárás jogerős befejezéséig felfüggesztett. 
	A Heves Megyei Főügyészség 1998. március 26-án a pártatlan elbírálás érdekében az Egri Városi Ügyészséget a további eljárásból kizárta, s az eljárás folytatására a Gyöngyösi Városi Ügyészséget jelölte ki.
	 A Gyöngyösi Városi Ügyészség 1998. április 22-én megállapította, hogy a Heves Megyei RFK Szervezett Bűnözés Elleni Osztálya a felismertetésre bemutatás során lényeges eljárási szabályokat sértett meg.  A Heves Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal 1998. május 7-én a nyomozást a Be 139. § (1) bekezdés b) pontjának első fordulata alapján megszüntette, mivel a bizonyítékok ellentmondásossága miatt kétséget kizáróan nem volt megállapítható, hogy a gyanúsított a terhére rótt bűncselekményt elkövette volna. A panaszos és védője a Gyöngyösi Városi Ügyészséghez panaszt terjesztettek elő. A nyomozást megszüntető döntéssel egyetértettek, de álláspontjuk szerint a Be 139. § (1) bek. a) pontja alapján volt helye a nyomozás megszüntetésének. A Gyöngyösi Városi Ügyészség a panaszt elutasította.
	A panaszos ezt követően minden lehetséges jogorvoslati eszközt felhasznált. Kifogásainak középpontjában az RSZVSZ által végzett nyomozati cselekmény, illetve a nyomozás megszüntetés jogi minősítése állott. A Legfőbb Ügyészség Nyomozás Felügyeleti Főosztálya tájékoztatta a panaszost, hogy felülvizsgálta az ügyészi szervek határozatait, intézkedéseit, s megállapította, hogy azok megváltoztatására nincs törvényes lehetőség. 
	Az országos rendőrfőkapitány a szolgálati beosztásból való felfüggesztést 1998. május 28-án hozott határozatával megszüntette. A megszüntetett nyomozásra tekintettel a főkapitány 1998. július 1-én etikai vizsgálatot rendelt el a panaszos ellen. Az etikai bizottság július 24-én hozott határozatában megállapította, hogy V.L. nem méltatlan a hivatásos szolgálatra.
	2. A megyei főkapitány az előzőekben összefoglalt büntetőeljárás megszüntetése után, 1998. május 28-án a Budapesti Katonai Ügyészségnél feljelentést tett a panaszos ellen, a Btk. 244. § (1) bekezdésébe ütköző és a (3) bekezdés b) pontja szerint minősülő bűnpártolás bűntette, valamint a Btk. 350. § (1) bekezdésbe ütköző és minősülő jelentési kötelezettség megszegése vétség alapos gyanúja miatt. Ugyanezen a napon a panaszossal szemben fegyelmi eljárást rendelt el a Hszt. 68. § (1) bek. b) pontjában foglaltak  be nem tartása miatt. A fegyelmi eljárást a Budapesti Katonai Ügyészség eljárásának jogerős befejezéséig felfüggesztette. A panaszost szolgálati beosztásából a büntetőeljárás jogerős befejezéséig ismét felfüggesztette.
	A feljelentés szerint a panaszos 1997 nyarán közreműködött abban, hogy Z. I. egri lakos - mint sértett - az elkövetőtől, illetve az orgazdától visszavásárolhassa az ellopott személygépkocsiját. A panaszos tudott arról, hogy az ellopott személygépkocsi mikor és milyen módon került vissza korábbi tulajdonosához és az erre vonatkozó információkról, mint fontos szolgálati ügyről, elöljárójának nem tett jelentést.
	1998. július 3-án a főkapitány a fegyelmi eljárás folytatását rendelte el, annak megállapítása érdekében, hogy a büntetőeljárásra nem tartozó, de a fegyelmi eljárásra okot adó fegyelemsértést követett-e el a panaszos. A panaszos erről tájékoztatást, értesítést nem kapott. 
	A Budapesti Katonai Ügyészség B.V. 432/1998. számon, a jelentési kötelezettség megszegése miatt a panaszos ellen folytatott nyomozást 1998. július 30-án, a Be. 139. § (1) bek. a.) pontjának I. fordulata alapján megszüntette, mivel „a nyomozás során beszerzett bizonyítékok alapján nem áll fenn annak alapos gyanúja, hogy a panaszos közreműködött volna a Z. I. sérelmére elkövetett cselekményből származó anyagi előny biztosításában, vagyis abban, hogy a sértett az elkövetőktől visszavásárolja a gépkocsit.” A rendőri jelentés és a telefon lehallgatás alkalmazása során beszerzett adatok csak azt bizonyították, hogy a panaszos telefonon kérte egy informátortól, hogy információval segítse az autó felkutatását. A kocsi visszaadásában, visszaszerzésében semmilyen módon nem vett részt. Az ismert informátortól való segítségkérés önmagában nem minősül olyan fontos szolgálati ügynek, amelyről külön szolgálati jelentést kell készíteni. 
	A főkapitány a nyomozást megszüntető határozat alapján 1998. augusztus 16-i hatállyal megszüntetette V.L. szolgálati beosztásból való felfüggesztését és fővizsgáló beosztásban, az Egri Rendőrkapitányság Vizsgálati Osztály állományába helyezte.
	A büntetőeljárás megszüntetése ellen a Heves Megyei RFK vezetője panasszal élt. A Katonai Főügyészség a megyei rendőrfőkapitány panaszának helyt adva az eljárás folytatását rendelte el. Álláspontjuk szerint, az ORFK vezetőjének belső utasítása (a titkos információgyűjtés szabályairól szóló 23/1996. sz. utasítás) értelmében, a panaszosnak jelentést kellett volna tennie elöljáróinak. 
	A Budapesti Katonai Ügyészség a panaszost 1998. szeptember 24-én gyanúsítottként hallgatta ki a jelentési kötelezettség megszegésének vétsége miatt. V.L. előadta, hogy a gyanúsításban hivatkozott ORFK utasítás csupán az elrendelt titkos nyomozás során felmerült érdemi információkkal kapcsolatban ír elő jelentési kötelezettséget. Állítása szerint ilyen titkos nyomozásban nem vett részt, így jelentéstételi kötelezettség sem terhelte, tehát a gyanúsítás szerinti katonai bűncselekményt sem követhette el. Az elkövetőket 1997. őszén elfogták. Az ügyet és annak körülményeit a főkapitányságon egy éve ismerték, ezért sérelmezte, hogy a feljelentést csak a cselekményt követően közel egy év után tette meg főkapitány. A gyanúsítás ellen panasszal élt. A Katonai Főügyészség a panaszt elutasította. 
	 A Budapesti Katonai Ügyészség 1998. december 11-én a panaszos ellen a Be. 139. § (1) bek. a.) pont I. fordulata alapján megszüntette a nyomozást. Határozata indoklásában megállapította, hogy V.L. semmilyen módon nem működött közre a gépjármű visszaszerzésében és az informátortól nem tudott meg olyan adatot, amely alkalmas lett volna érdemi nyomozati cselekményre. A Heves Megyei RFK vezetője a határozat ellen - a telefon lehallgatási adatokra hivatkozva - ismét panasszal élt. A Katonai Főügyészség a panaszt alaposnak találta, a Budapesti Katonai Ügyészség által hozott nyomozást megszüntető határozatot hatályon kívül helyezte és az eljárás folytatását rendelte el.
	A Budapesti Katonai Ügyészség 1999. február 4-én hozott határozatával a jelentési kötelezettség megszegésének vétsége miatt folytatott eljárást bűncselekmény hiányában ismét megszüntette, s egyúttal a bűnügyben keletkezett iratokat a Btk. 225. §-ába ütköző és minősülő hivatali visszaélés bűntettének alapos gyanúja miatt a Heves Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatalhoz áttette. Álláspontjuk szerint V.L. a jelentési kötelezettség vétségét nem követte el, mert az informátortól nem kapott érdemi információt - tehát erről jelentést sem kellett tennie - ugyanakkor az a magatartása, hogy az általa folytatott nyomozásról egy kívülálló személyt tájékoztatott és arra hívta fel, hogy a gépkocsi visszavásárlásában működjön közre, alkalmas a hivatali visszaélés alapos gyanújának megállapítására.
	A Heves Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal és a Heves Megyei Főügyészség elfogultsági bejelentése alapján a Legfőbb Ügyészség a Nógrád Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatalt és a Nógrád Megyei Főügyészséget jelölte ki az eljárás lefolytatására. 
	A Nógrád Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal 1999. június 17-én a nyomozást a Be. 139. § (1) bek. b) pont 1. fordulata alapján - mivel a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése - megszüntette.
	A nyomozás megszüntetésére tekintettel a Heves Megyei Rendőr-főkapitányság vezetője 1999. július 26-án a fegyelmi eljárást is megszüntette.

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos beadványához csatolt és később folyamatosan megküldött iratok alapján a következőket állapítottam meg:
	A Be. 12. § (1) bekezdése alapján büntetőeljárást csak az e törvényben meghatározott feltételek alapján, bűncselekmény alapos gyanúja esetén és csak az ellen lehet indítani, akit bűncselekmény alapos gyanúja terhel. A panaszossal szemben a vesztegetés alapos gyanúját a Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálata által, a fényképek bemutatása útján végzett felismertetése szolgáltatta. Az eljárás előzményeitől és a felismerő tanúk vallomásaiban lévő ellentmondásoktól függetlenül, a felismertetés során tett határozott nyilatkozatuk elégséges okot szolgáltatott az alapos gyanú megállapításához, ezáltal a nyomozás elrendeléséhez. Ezt a tényt a Gyöngyösi Városi Ügyészség is megállapította 1998. május 29-én kelt határozatában.
	Az eljárás során ugyanakkor nem vették figyelembe a Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálatáról szóló 49/1995. (V. 4.) Korm. rendelet előírásait, amely szerint a Szolgálat nem nyomozóhatóság. Az ügyészségi nyomozó hivatal a felismerésre bemutatásnál indokolatlanul távol maradt, nem vett részt, s így nem az ügyész, hanem a Védelmi Szolgálat folytatta le ezt a fontos nyomozati cselekményt. A Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálata az ügyészségi nyomozás kizárólagos hatáskörébe tartozó bűncselekmények nyomozásába nem avatkozhatott volna bele oly módon, hogy az eljárás során tanút hallgatott meg. A felismertetésre bemutatás eljárási szabályait a Be 86. §-a és a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. BM utasítás (Nyut.) 221-237 pontjai, továbbá a hatósági tanuk közreműködésére nézve a  Be. 135. §-a és a Nyut. 217. pontja tartalmazza.
A  Gyöngyösi Városi Ügyészség többek között az alábbi eljárási jogsértéseket tárta fel:
- a jegyzőkönyvben nem jelölték meg a cselekmény foganatosításának helyét, 
- a hatósági tanúk személyi adatainak felvétele hiányos volt,
- az előírtaktól eltérően nem tisztázták azt a tényt, hogy a hatósági tanúk az eljárásban érdekeltek-e vagy sem, nem rögzítették a jegyzőkönyvben, hogy az egyik tanú a rendőrhatóság alkalmazottja, a másik a főkapitányság polgári védelemi ügyeletese,
- a hatósági tanúkat a nyomozási cselekmények előtt jogaikról és kötelességeikről nem világosították fel. A hatósági tanúk az eljárási cselekmények lefolyásánál nem voltak mindvégig jelen, így nem tudták igazolni az eljárás lefolyásának törvényességét.
	Eljárási hibák a nyomozás során is előfordultak. Az ügyészségi nyomozó hivatal eljáró ügyésze a tanúkihallgatások során a kihallgatandó tanúk elé tárta a más tanúk vallomásáról felvett jegyzőkönyvek egyes részeit és erre nézve nyilatkoztatta őket. A Be. szabályai szerint a nyomozás során a tanúk egymás vallomásait nem ismerhetik meg, a vallomások közötti ellentmondások - szükség esetén - szembesítéssel oldhatók fel. A Heves Megyei Főügyészség később ezt a gyakorlatot alkalmazhatónak tartotta. 
	Az eljárási szabálysértések befolyásolták a nyomozási cselekmények lefolytatásának törvényességét. A Heves Megyei Főügyészség álláspontja szerint az eljárási cselekmények során elkövetett hibák az úgynevezett relatív szabálysértések körébe tartoztak. Az így szerzett bizonyítékok a Be. 5. § (3) bekezdése alapján szabadon értékelhetők.
	A bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5.§ (1) bekezdése a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ennek megfelelően az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a nyomozás során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot. Olyan adat nem merült fel vizsgálatom során, amely arra utalt volna, hogy a Nyomozó Hivatal átlépte a mérlegelési jogkör alkotmányos korlátait. Az ügyekben eljáró ügyészi szervek súlyuknak és bizonyító erejüknek megfelelően vették figyelembe a rendőrség és a Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálata által beszerzett bizonyítékokat, ennek következtében az eljárásokat megszüntették. 
	A vesztegetés miatt folytatott nyomozás során, valamint a később elrendelt, a Katonai Ügyészség által folytatott nyomozás során is a panaszos akadálytalanul élhetett eljárási jogaival. A fegyelmi eljárásokkal, illetve az etikai eljárással kapcsolatban a panaszos által kifogásolt problémák nem érintették az eljárások kimenetelét. A panaszos szolgálati beosztásból való felfüggesztése a hatályos jogszabályoknak megfelelően történt. 
	Az eljárások lefolytatásának módjától és kimenetelétől függetlenül aggályosnak tartom az eljárások kezdeményezésének megalapozottságát. 
	A társadalomnak komoly érdeke fűződik ahhoz, hogy a rendőrség a feladatait törvényes ellenőrzés mellett végezze. A különleges közszolgálatot teljesítő hivatásos állományú rendőrökkel szemben támasztható követelmények közül különösen fontos a korrupciótól mentes szolgálat ellátás. A rendőri vezetés és a Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálata ugyanakkor köteles kellő körültekintéssel és a jogszabályok betartásával eljárni azokban az esetekben, amikor kétséges forrásokból származó információk alapján - az érintettek emberi és állampolgári jogaira is kiható - büntetőeljárást kezdeményez.
	Vizsgálatom - tekintettel arra, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosa nem nyomozóhatóság - nem tárhatta fel azokat az okokat, amelyek a panaszossal szemben folytatott különböző eljárásokhoz vezettek. A rendelkezésre álló adatok azonban arra utalnak, hogy az eljárások kezdeményezésére nem a felmerült információk objektív mérlegelése, hanem a főkapitányság vezetésének ismeretlen okokra visszavezethető megfontolása szolgáltatott okot.
	A panaszos ellen tett büntető feljelentésre formálisan T.F. Helga és F. Ludmilla felismerő nyilatkozatai alapján került sor. T.F. Helga ellen a Borsod-Abaúj-Zemplén megyei Rendőrfőkapitányság vizsgálati osztálya kerítés bűntette és más bűncselekmény miatt, előzetes letartóztatás mellett folytatott büntetőeljárást. Első alkalommal 1998. január 12-én hallgatta meg a Borsod-Abaúj-Zemplén megyei Rendőrfőkapitányság bűnügyi osztálya. Két nappal később tanúként kihallgatták. Már ekkor is több rendőrre nézve tett részben vesztegetés miatt terhelő vallomást, de nem említette a panaszos és K.Zs. cselekményét. Harmadszor a Borsod-Abaúj-Zemplén megyei Rendőrfőkapitányság személyzeti osztálya hallgatta meg, 1998. január 28-án. Ekkor tett először említést az Egerben történtekről. Előadása szerint K.Zs. egy bajusz nélküli, bőrkabátos, 50 év körüli, Gyula nevű férfinek adott pénzt. 1998. március 6-án a Heves Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal ügyésze tanúként kihallgatta. Ez alkalommal azt mondta, hogy a pénzt átvevő rendőr bajuszos, lila sportzakós, 40-50 év közötti, László vagy Lajos nevű férfi volt. Ugyanezen a napon a Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálata területi 4. osztályának vizsgálója ismét meghallgatta. Ekkor azt vallotta, hogy a pénzt átvevő egri rendőr kb. 40 éves volt, egy sötét színű sportzakót viselt, amire rá volt véve egy rövid barna sportdzseki. 
	A másik felismerő tanú - F. Ludmilla ukrán állampolgár - 1998. április 10-én visszakapta az útlevelét és elhagyhatta az országot. 
	A tanúk vallomásai egymáshoz képest és saját korábbi vallomásaikhoz képest is jelentős ellentmondásokat tartalmaztak. A panaszosnak tulajdonított cselekmény - hogy rendőrtiszt létére, nyilvános helyen, több kívülálló (felszolgáló, pultos, táncoslányok) szeme láttára vesztegetési pénzt fogad el - életszerűtlen és eleve kétséges volt.
	A fogvatartott, eljárás alatt álló tanúk helyzetét figyelembe véve nem zárható ki, hogy a Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálata, illetve a Heves Megyei Rendőr-főkapitányság Szervezett Bűnözés Elleni Osztálya eljáró munkatársai - a nem kellő objektivitással végzett kihallgatások és felismertetés során - befolyásolták a tanúk nyilatkozatait.
	Ugyanazon a napon, amikor az országos rendőrfőkapitány megszüntette a panaszos felfüggesztését, a megyei főkapitány újabb feljelentést tett - jelentési kötelezettség elmulasztása miatt -, és ismételten felfüggesztette a panaszos szolgálati viszonyát. A főkapitány a Katonai Ügyészség megszüntető határozatai ellen két ízben is - 1998. augusztus 12-én és december 21-én - panasszal élt a nyomozás folytatása érdekében. 
	A panaszos feljelentésére okot adó cselekményről - hogy egy ellopott gépkocsi ügyében beszélt egy informátorral, akit állítólag az autó felkutatására és a visszavásárlásában való közreműködésre igyekezett rábírni - a főkapitányság vezetése a panaszos telefonjának kb. egy évvel korábbi lehallgatása útján szerzett tudomást. A gépkocsi visszavásárlására vonatkozó adat a később ismertté vált elkövetőkkel szemben folytatott büntetőeljárásban nem került felszínre. Beigazolódott viszont, hogy a panaszos az informátortól semmilyen adatot nem kapott, így nem is lett volna mit jelentenie. 
	A feljelentés indokoltsága az előző ügyhöz hasonlóan kétséges volt. A feljelentés megtételére csak a vesztegetési ügy eredménytelensége miatt került sor (egyébként nyilvánvalóan a lehallgatott beszélgetés adatainak ellenőrzését követően sor kerülhetett volna rá). 
	A panasz vizsgálata során megállapított eljárási szabálysértések, egybevetve a büntetőeljárások irataiban dokumentált további ellentmondásokkal,  kétségbe vonhatóvá tették az eljárások megindításához szükséges alapos gyanú objektív keletkezését,  hitelességét. Az eljárások kezdeményezése kapcsán megállapítható elfogultság, az eljárási szabályok megsértése a panaszosnak az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a jogállamisághoz és jogbiztonsághoz, ezen belül a tisztességes eljáráshoz fűződő alkotmányos jogát veszélyeztette, még akkor is, ha az eljárások eredménye egyébként nem lenne kifogásolható. 
	Amint azt már többször megállapítottam (OBH 4574/1997; OBH 8441/1996; OBH 6416/1996.) az Alkotmány 57 §-ában rögzített tisztességes eljárás kötelezettsége irányadó minden hatósági eljárásra. Mindezek miatt az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot megállapítom.

	Ajánlás:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján
	ajánlom a belügyminiszternek, hogy intézkedjen a BM Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálata és a nyomozóhatóságok közötti feladatmegosztás pontosabb meghatározásáról, 
	az országos rendőrfőkapitánynak ajánlom, hogy vizsgáltassa meg a Heves megyei rendőrfőkapitány és érintett munkatársai elfogultságát a feljelentések kezdeményezésével összefüggésben és tegye meg a szükséges intézkedéseket a hasonló esetek elkerülése érdekében.
	Ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásukról, intézkedéseikről az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény hivatkozott rendelkezése alapján adjanak tájékoztatást.

Budapest, 1999. december 17.

Gönczöl Katalin