OBH 6477/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Szécsi Mária

Az eljárás megindítása
	A panaszos, az Eötvös Loránd Tudományegyetem és a Budapesti közgazdaságtudományi Egyetem (BKE) hallgatója a beadványában azt sérelmezte, hogy az egyetemi és főiskolai hallgatók részére nyújtható támogatásokról és az általuk fizetendő díjakról és térítésekről szóló 144/1996. (IX.17.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.) 3. § (5) bekezdése, illetve 12. § (6) bekezdése alapján tett nyilatkozatát, mely arra vonatkozott, hogy a hallgatói normatívából való részesülés, valamint a tandíjmentesség kedvezményét mely intézményben kívánja igénybe venni, a BKE dékánja fellebbezését követően sem fogadta el.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) alapján, a Magyar Köztársaság Alkotmányában biztosított művelődéshez, a tulajdonhoz való jog érintettsége folytán az ügyben vizsgálatot indítottam. Ennek során tájékoztatást kértem az oktatási minisztertől.

A megállapított tényállás
	A panaszos 1995-től az Eötvös Loránd Tudományegyetem (a továbbiakban: ELTE) Bölcsészettudományi Karának hallgatója. 1997-ben sikeres felvételi vizsgát tett a BKE nappali tagozatára, ahova szintén beiratkozott. Jelenleg tehát két állami felsőoktatási intézmény nappali tagozatos hallgatója.
	1998. december 4-én nyilatkozatot tett arról, hogy a hallgatói normatívából való részesülés és a tandíjmentesség kedvezmény iránti igényét a továbbiakban a BKE-n fennálló hallgatói jogviszonya alapján kívánja érvényesíteni. Az ELTE a nyilatkozatot elfogadva törölte a panaszost a hallgatói normatívából, valamint a tandíjmentesség kedvezményében részesülő hallgatók névsorából. A BKE dékánja azonban arról tájékoztatta a panaszost, hogy az Oktatási Minisztériummal (OM) való egyeztetés alapján az R.-ben foglalt nyilatkozatot csak az első alapképzésben résztvevő hallgató teheti, a panaszos pedig a BKE-n második alapképzésben vesz részt. A panaszos a határozat ellen fellebbezést nyújtott be, amelyben kifejtette, hogy a "második alapképzés" fogalmát a hatályos jogi szabályozás nem ismeri, és a felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény rendelkezései értelmében a BKE-n és az ELTE-n is első államilag finanszírozott alapképzésben vesz részt. A fellebbezést a dékán elutasította.
	A BKE rektor-helyettese a második határozat meghozatala előtt megkereste az OM-et. Az OM Felsőoktatási Főosztály 1998. október 9-i válasza szerint a hallgató nem választhatja meg, hogy több intézmény közül, amelynek hallgatója, melyikben történik az első alapképzésre, illetőleg "ez csak akkor fordulhat elő, ha a hallgató ugyanabban a tanévben kezdi meg az első alapképzését, az első kiegészítő alapképzését, az első doktoranduszképzését", tehát a "tandíjmentességgel kapcsolatosan csak a tandíjrendelet 12. § (1) bekezdésében felsorolt hallgatóknak kell nyilatkozniuk, illetve nyilatkozhatnak". A hallgatót ezért az ELTE-n tandíjmentesség illeti meg, a BKE-n pedig költségtérítéses képzésben vesz részt akkor is, ha államilag finanszírozott helyre vették fel, mert neki ez a második alapképzése.
	A panaszos a BKE második elutasító döntése után maga kért véleményt az OM-től. A minisztérium kabinetfőnöke 1998. december 17-i válaszában megerősítte a felsőoktatási főosztály 1998. október 9-i levelében foglaltakat. Véleménye szerint azonban mindkét intézményben megilleti a hallgatót a tandíjmentesség, de ha az ELTE BTK-n befejezi a tanulmányait, akkor az BKE-n tandíjkötelessé válik. A hallgatói juttatásokat az ELTE-n veheti igénybe, mert ott kezdte meg először a tanulmányait. Az OM ennek megfelelően levélben kérte az ELTE-t, hogy állítsa vissza a panaszos hallgatói juttatásait.
	Az oktatási miniszter megkeresésemre a konkrét ügyben a következőt válaszolta: az R. "12. §-ának (1) bekezdése kimondja, hogy tandíjmentesség illeti meg az államilag finanszírozott első alapképzésben, első kiegészítő alapképzésben, az első akkreditált iskolai rendszerű felsőfokú szakképzésben nappali, valamint az első alapképzésben és az első akkreditált iskolai rendszerű felsőfokú szakképzésben esti vagy levelező tagozaton tanuló hallgatót. Ugyanezen § (6) bekezdése értelmében e fent érintett hallgatók a tandíjmentesség kedvezményét csak egy felsőoktatási intézményben (karon, szakon) vehetik igénybe, és ezt a Szabályzatban rögzíteni kell. A panaszos esetében az ELTE-n megkezdett képzés minősül államilag finanszírozott első alapképzésnek. Későbbiekben párhuzamos képzés keretében a BKÁE-n kezdte meg tanulmányait. Mivel a hallgatónak a (jelen esetben a BKÁE-re történő) beiratkozás alkalmával fegyelmi felelősség terhe mellett kell nyilatkoznia arról, hogy a tandíjmentesség kedvezményét mely intézményben (karon, szakon) veszi igénybe (12. § (6) bek.), így a hallgató jogszerűen kérhette a tandíjmentesség kedvezményének a BKÁE-n történő igénybevételét. Ehhez azonban szükséges, hogy mind az eredetileg "anyaintézménynek" minősülő ELTE, mind a fogadó intézmény (BKÁE) a kapcsolódó kérelmét elfogadja. A párhuzamos képzés minden esetben költségtérítéses képzést jelent, a költségtérítés mértékét az intézmény határozza meg (illetve költségtérítési kedvezményt is adhat). Ebből következően a BKÁE nem vehette fel nevezett hallgatót, aki első alapképzésben az ELTE-n már elkezdte tanulmányait államilag finanszírozott képzési helyen (függetlenül attól, hogy felvételi pontszáma alapján első alapképzésben államilag finanszírozott hallgató lehetett volna). Sajnos a felsőoktatási intézmények nem megfelelően tájékozottak a jogszabályokban, így például téves Hámori Balázs rektorhelyettes úr levelében az a kitétel, amely "államilag finanszírozott helyen lévő, de államilag nem finanszírozott hallgató" magasabb tandíjáról szól. Arra nincs lehetőség, hogy a hallgató évente intézményt váltva vegye igénybe a tandíjmentesség kedvezményét annak függvényében, hogy az aktuális félévre megállapított költségtérítés összege melyik intézményben magasabb. A BKÁE Közgazdaságtudományi Karának dékánja a nevezett hallgató tandíjmentesség igénybevételére irányuló kérelmét nem fogadta el, így a hallgató költségtérítés fizetésére köteles.
A fenti esethez kapcsolódó eltérő értelmezések arra vezethetők vissza, hogy a felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény és a 144/1996. Korm. rendelet eltérően határozza meg az első alapképzés fogalmát. Amíg a törvény az eredmény oldalát hangsúlyozva az első megszerzett alapképzésről beszél, addig a kormányrendelet az első megkezdett alapképzésről szól. Ezt a problémát orvosolta a felsőoktatási törvény közelmúltbeli módosítása az első alapképzés pontos definiálásával. Ha a hallgató az első alapképzésben tanulmányait abbahagyja, folyamodhat a másik intézményhez államilag finanszírozott hely elnyerésére, de csak az első alapképzés képzési idejének megfelelő időtartamig lehet összesen (a két szakon) államilag finanszírozott hallgató.

Az érintett alkotmányos jogok
A jogbiztonság követelménye (Alk. 2. § (1) bek.)
A tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § (1) bek.)
A művelődéshez való jog (Alk. 70/F. §)

Az alkalmazott jogszabályok
•	A felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény (Ftv.), az azt módosító 2000. évi XCVII. törvény.
•	Az egyetemi és főiskolai hallgatók részére nyújtható támogatásokról és az általuk fizetendő díjakról és térítésekről szóló 144/1996. (IX.17.) Korm. rendelet és módosításai.
•	A felsőoktatási intézmények képzési és fenntartási normatíva alapján történő finanszírozásáról szóló 120/2000. (VII.7.) Korm. rendelet.

A vizsgálat megállapításai

1)	Az OM válaszaiból is kitűnik, hogy az első és második alapképzés, a párhuzamos képzés tekintetében a jogszabályi rendelkezések nem egyértelműek, de legalábbis nagyon bonyolult módon állapítható meg a szabályok valódi tartalma. Az Ftv. utolsó módosítása előtt a 124/E. § d) pontjában ugyanis az "eredményező" kifejezés arra utalt, hogy csak a már megszerzett oklevél után elkezdett képzés a második alapképzés. Ezt erősítette a köznapi szóhasználat ("másoddiplomás") és a Felsőoktatási felvételi tájékoztatók szövege is ("oklevéllel már rendelkezők"). Az Ftv. 9/A. § (1) bekezdése szerint "az első alapképzésben részt vevő hallgató" támogatására szolgál a hallgatói normatíva, és más helyeken sem a már megszerzett első diplomáról van szó. Az R. 3. § (2) bekezdése a képesítési követelményekben előírt tanulmányi időszakra határozza meg a juttatás időtartamát, és ugyanúgy szól a tandíjmentességet szabályozó bekezdés is (12. § (4) bek.). Ebből következik, hogy az egymást követő képzésekre ez a szabály már nem alkalmazható akkor sem, ha az elsőt még nem zárta diploma. A panaszos által vélt választási lehetőség esetén a második képzés ezt az időt már meghaladná. (Az OM kabinetfőnökének válasza erre talált olyan megoldást, hogy a bölcsészkar befejezése után válik "tandíjkötelessé" a BKE-n folytatott képzés.) Az R. 11. § (3) bekezdése pedig rendelkezik "második vagy további alapképzésről", tehát van ilyen fogalom a jogszabályban. A panaszos álláspontja szerint az első alapképzésben résztvevők után az intézmény jogosult a képzési normatívára a 72/1998. (IV.10.) Korm. rendelet 3. § (1) bek. a) pontja értelmében. De a párhuzamos képzés esetén a második intézményben már nem első alapképzésben részt a hallgató, ezért ott költségtérítéses lesz a képzése akkor is, ha államilag finanszírozott helyre vették fel. Ilyen esetben a finanszírozást a ténylegesen első alapképzésű létszámhoz igazítják, csökkentik. A hallgató pedig ha 1997. szeptember 1-je után vették fel a második alapképzésre, költségtérítést fizet, nem tandíjat. (A panaszos által hivatkozott rendelkezések - R. 10. §, 11. §, 23. § - csak az első alapképzésre vonatkoznak, vagy átmeneti rendelkezések a korábban, 1997. január 1-je előtt felvettek esetére.)

2)	Más panasz (OBH 7374/1998.) vizsgálata során - ezt az ügyet is érvként felhozva - felhívtam az oktatási miniszter figyelmét arra, hogy indokolt a jogszabályok olyan módosítása, amely a párhuzamos képzésre vonatkozó finanszírozási, támogatási rendelkezések értelmezése körében a bizonytalanságot megszünteti. A vizsgált esetekből ugyanis megállapítható, hogy az intézmények bizonytalan eljárása a hallgatók alkotmányos jogait sérti vagy veszélyezteti.
	Ez év nyarán mind az Ftv.-t, mind az R.-t módosították, és a finanszírozásról új kormányrendeletet alkottak.
	A 2000. évi XCVII. törvény 21. §-a az Ftv. értelmező rendelkezéseit módosítva újra meghatározta az első alapképzés fogalmát. Eszerint első alapképzés az első egyetemi vagy főiskolai szintű végzettség és szakképzettség megszerzésére irányuló képzés, amelyre a hallgató a felvételi eljárás során először nyer felvételt és létesít hallgatói jogviszonyt a felsőoktatási törvényben foglaltak szerint, beiratkozással. A hallgató az első felvételi eljárás során - a vonatkozó jogszabályok szerint - kétszakos képzésre is nyerhet felvételt. A hallgató és a képzés támogatásának részletes szabályait - a végzettség és a szakképzettség megszerzése előtti szakváltás, illetve a kétszakos képzés esetében - a Kormány rendeletben határozza meg. Ezentúl, tehát ha a hallgató több alapképzésben párhuzamosan vesz részt, első alapképzésnek az a képzés minősül, amelyiket a hallgató legkorábban megkezdte. Minden további alapképzése már nem első, ezért csak költségtérítéses lehet.
	A felsőoktatási intézmények képzési és fenntartási normatíva alapján történő finanszírozásáról szóló 120/2000. (II.7.) Korm. rendelet szerint "a hallgató, amennyiben bármely államilag finanszírozott képzésben oklevél megszerzése nélkül más szakon folytatja tanulmányait, akkor is legfeljebb csak az első szak képesítési követelményében meghatározott ideig számít be a hallgatói létszámba", vagyis nem a teljes képzési idő alatt kap utána képzési és fenntartási normatívát az intézmény.
Ehhez kapcsolódik az R.-t módosító 147/2000. (VIII.23.) Korm. rendelet azon rendelkezése, amely szerint "a hallgatói normatívából ... a számított finanszírozott hallgatói létszámba való beszámítás időtartamában" részesülhet a hallgató. A kormányrendelet eligazítást ad olyan párhuzamos képzésben résztvevő hallgatók számára is, akik az első alapképzési szakon abbahagyják tanulmányaikat és a második szakot gondozó intézmény át tudja venni a hallgatót az államilag finanszírozott hallgatók közé.
	A jogszabálymódosítások tehát a bizonytalanság alapvető okát megszüntették.
	Az R. 3. § (5) bekezdésében, továbbá 12. § (6) bekezdésében (a módosítás után (4) bek.) foglalt rendelkezések azonban változatlanul félreértésre adhatnak lehetőséget, ami az intézmények gyakorlatából és az OM válaszaiból is kitűnik. Az ugyan az R. hatálya alapján - megerősítve az előbbiekben említett módosításokkal - megállapítható, hogy a második alapképzés esetén ilyen választási jog nem lehet, de a szövegből nem teljesen világos, hogy mégis mely esetben illeti meg a hallgatót ez a választási jog, ha egyáltalán választási jogról van szó a 12. § (6) bekezdésében is, vagy csak a tényre vonatkozó nyilatkozatról. (Ugyanabban a tanévben például aligha fordul elő első alapképzés, első kiegészítő alapképzés és első doktoranduszképzés.) Vélhetően csak a kétszakos képzés esetére kívánt a jogalkotó rendelkezni.

Összegezve: megállapítottam, hogy a tájékoztatás hiányosságai, az ellentmondó döntések - aminek okai a gyakran változó és nem teljesen világos, esetenként nehezen, ellentétesen is értelmezhető jogszabályok - bizonytalanságot idéztek elő a panaszos jogait illetően, de ez a fizetési kötelezettségével kapcsolatban az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot nem okozott.
	Az Ftv. és a végrehajtásáról rendelkező kormányrendeletek korrekciójával az alapvető hiányosságot a jogalkotó megszüntette.
	A jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggő sérelem elkerülésére az Obtv. 25. §-a alapján javaslom, hogy az oktatási miniszter gondoskodjék az R. 3. § (5) bekezdése és a 12. § (4) bekezdése szükséges módosításáról, az iránt tegyen előterjesztést.
	Kérem a Miniszter urat, hogy javaslatommal kapcsolatos állásfoglalásáról az 1993. évi LIX. törvény 25. §-a értelmében 60 napon belül szíveskedjék tájékoztatni.

Budapest, 2000. december 15.

Gönczöl Katalin