OBH 6353/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése

								Előadó: Dr. Kántor Ferenc

Az eljárás megindítása

Dr. H. V. győri lakos (meghatalmazott)  - B. Th.  Brooklyn-i lakos, magyar és USA állampolgár (meghatalmazó) képviseletében - panasszal fordult az országgyűlési biztoshoz. A meghatalmazott beadványában sérelmezte, hogy meghatalmazója kárpótlási ügyében (panaszolt ügy) a Fővárosi Bíróság 3.K.30849/1997/3. számú és 1998. VI. 2-án kelt ítéletében foglalt - az új eljárás lefolytatására való kötelezésnek - a Jász-Nagykun-Szolnok és Heves Megyei Kárrendezési Iroda (Kárrendezési Iroda) nem tett eleget.

Mivel a rendelkezésemre álló adatok alapján a jogbiztonság (Alkotmány 2. § (1) bekezdés) a tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § (1) bekezdés), illetve a jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § (5) bekezdés) megsértésére lehetett következtetni, az ügyben vizsgálatot rendeltem el. Az ügy tisztázása érdekében megkerestem a Kárrendezési Irodát, valamint a Magyar Ellenállók és Antifasiszták Szövetégét (Szövetség). 

Megállapított tényállás

Meghatalmazó személyi kárpótlás iránti kérelmet terjesztett elő - az 1992. évi XXXII. törvény alapján - a törvényes határidőben, az arra rendszeresített formanyomtatvány  felhasználásával az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatalhoz (OKKH). A Hivatal a 618945/1/1994. számú és 1994. június 20-án kelt határozatával a meghatalmazó kérelmét elutasította. E határozat indokolásából kiderül, hogy a meghatalmazó "... 1940. 08. 15. és 1944. 03. 28. között (45 hónapig) munkaszolgálatos volt." A "... kérelmet elutasítom, mivel Ön ... ezen időszakban nem harcoló alakulat kötelékében teljesített munkaszolgálatot, így sérelme nem tartozik az 1992. évi XXXII. törvény hatálya alá".

Meghatalmazó az említett kárpótlási határozat ellen törvényes határidőben keresetet terjesztett elő, melyet az OKKH-ban 1994. november 17. napján iktattak.  

A becsatolt iratok között megtalálható: az OKKH jogi képviselője által készített és a Fővárosi Bíróságnak címzett, de e címre nem postázott, a meghatalmazó keresetének elutasítását kérő és 1994. XII. 23-án kelt ellenkérelem, továbbá az OKKH Jogi Főosztályának iktatószám nélküli, és 1995. VIII. 29-én kelt, és a "Tisztelt Ügyfelünk"-nek    (a meghatalmazónak) 1995. IX. hó 12. napján postázott értesítése arról, hogy az 1992. évi XXXII. törvény 3. § (1) bekezdés c) pontjának a "közvetlenül harcoló alakulat kötelékében teljesített" szövegrészt az Alkotmánybíróság a 680/B/1992/25. számú határozatával megsemmisítette 1992. július 2. napjától, és felhívta az Országgyűlést a határozatban körülírt jogszabály meghozatalára. "Az új szabály hatálybalépése utána Hivatal az ügyet saját hatáskörébe fogja felülvizsgálni."

Az OKKH az ügyet - ígérete ellenére - saját hatáskörében nem vizsgálta felül. Az ügyben a Fővárosi Bíróság már említett számú ítéletével az OKKH határozatát hatályon kívül helyezte az új eljárásra való kötelezés mellett. Az ítélet 1998. június 29. napján jogerőssé vált. 

Mivel a Bíróság ítéletében foglalt kötelezésnek a Kárrendezési Iroda nem tett eleget, a meghatalmazott levélben sürgette a határozat meghozatalát, a Központi Kárrendezési Irodához (KKI) címzett, 1998. VIII. 13-án kelt levelében, ugyanakkor e levelet is csatoltan megküldte a Kárrendezési Irodának, melyet ott 1998. IX. 16-án iktattak. 

Ezt követően 1998 novemberében a KKI (az OKKH jogutódja) meghatalmazottat levélben kereste meg, mely levél a meghatalmazónak szólt arról, hogy okiratok hiányában tanúkkal igazolja a szabadságelvonás tényét, továbbá, hogy meghatalmazást is szíveskedjen csatolni. 

A meghatalmazottnak az 1998. augusztus 13-án kelt levelére több mint három hónap elteltével 1998. december 7-én a KKI megbízott főigazgatója egyebek mellett azt a választ adta, hogy "Ön a hiányok pótlását a mai napig nem teljesítette", illetve, hogy "A kért igazolás és az Ön nevére kiállított meghatalmazás beérkezése után Irodám soronkívül intézkedik a határozat meghozatalát illetően." 

A meghatalmazott 1999. január 6-án csatolta meghatalmazója 1998. november 22-én kelt meghatalmazásának fénymásolatát, melynek eredetijét New York állam közjegyzője 1998. 11. 23. napján aláírásával és pecsétjével hitelesített, valamint 2 db olyan igazolást, melyet két olyan tanú is aláírt, akik maguk is munkaszolgálatosok voltak, mely körülmény helytállóságát a Kárrendezési Iroda munkatársa ellenőrizte. Ezt követően 1999. III. 10-én meghatalmazott győri címére a KKI olyan hiánypótlási felhívást postázott, mely a meghatalmazónak (B. Th.) volt címezve, melyben egyebek mellett az állt, hogy "Szíveskedjék olyan hiteles meghatalmazást csatolni, melynek dátumozása, érvényessége egyértelmű", illetve, hogy munkaszolgálatban töltött idejének és helyének feltüntetését tartalmazó iratot is csatoljon. Az ismételt hiánypótlási felhívás sem állapított meg határidőt arra nézve, hogy a hiányok pótlását meddig kell teljesíteni. 

Az újabb említett hiánypótlási felhívást követően meghatalmazott 1999. V. 14-én kelt, a Kárrendezési Irodának címzett leveléhez eredetiben csatolta a már hivatkozott és New York állam közjegyzője által szabályszerűen hitelesített meghatalmazást, valamint a meghatalmazó által kézzel írott nyilatkozatot, melyben a meghatalmazó egyebek mellett megjelölte, munkaszolgálatában töltött idejének tartamát ("3 egész 1/2 év"), valamint azoknak a településeknek az elnevezését, ahol a munkaszolgálatot töltötte. Meghatalmazó arról is nyilatkozott, hogy 84 éves, és kéri igazolni az általa megjelölt tényeket. A meghatalmazó említett nyilatkozatát a Magyar Köztársaság New York-i Főkonzulátusának konzulja 1999. IV. 13-án napján felülhitelesítette. A meghatalmazott hivatkozott levelében arra kérte  Kárrendezési Irodát, hogy a meghatalmazó kérelmét bírálják el. 

A Kárrendezési Iroda az előtte folyamatban lévő ügyet (618945/12-1999-es számon iktatott és 1999. V. 3. napján kelt) határozattal bírálta el. A Kárrendezési Iroda a kérelmet elutasította. A határozat indokolása szerint "Az igénylő a fenti sérelem tényét az erre vonatkozó többszöri hiánypótlás ellenére nem bizonyította, ezért az erre irányuló igényét el kellett utasítani."

Az ügy állásáról az országgyűlési biztos általános helyettese által 1999. III. 4-én kért tájékoztatást a Kárrendezési Iroda 1999. III. 9-én kelt levelével teljesítette. A rendelkezésre álló iratok - ideértve az említett tájékoztatást is - megalapozták, hogy az ügyben keletkezett valamennyi iratot tanulmányozzam a tényállás megállapítása céljából, illetve, hogy megkeressem a Szövetséget acélból, hogy ha rendelkeznek adatokkal meghatalmazó munkaszolgálatban töltött idejéről és helyéről, akkor arról tájékoztassanak. A Szövetség részemre megküldte meghatalmazó munkaszolgálatban töltött helyére és idejére vonatkozó igazolást. Meghatalmazott az országgyűlési biztoshoz intézett panaszbeadványában a panaszolt ügyben való eljárásra őt feljogosító meghatalmazást nem csatolt, ezért meghatalmazottat határidő tűzésével hiánypótlásra szólítottam fel, s egyúttal felhívtam figyelmét az eljárási jogosultságát bizonyító meghatalmazás csatolása elmaradásának következményeire.

Jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai

Megkeresésemre a meghatalmazott által csatolt okiratból kitűnik, hogy meghatalmazottat a meghatalmazó csak az OKKH és a Fővárosi Bíróság előtt folyó eljárásra jogosította fel a panaszolt ügyben. Megállapítottam, hogy meghatalmazott eljárási jogosultsága az országgyűlési biztos előtt folyó eljárásra nem terjed ki. Ezért az 1993. évi LIX. törvény 19. § (2) bekezdése alapján mint nem jogosulttól származó beadványt - meghatalmazott egyidejű értesítése mellett - elutasítottam, azonban a panaszolt ügyben a már hivatkozott törvény    16. § (2) bekezdése alapján az eljárást hivatalból megindítottam.  

A panasszal érintett ügyre vonatkozó alapvető rendelkezéseket az 1992. évi XXXII. törvény (Tv.) és az ezt módosító 1997. évi XXIX. törvény (Tvn), valamint a Tv. végrehajtására kiadott 111/1992. (VII. 1.) Korm. rendelet (Vhr.), továbbá az 1957. évi IV. törvény (Áe.) tartalmazza .

A Tv. 14. §-ának bevezető része úgy szól hogy: "E törvény alapján benyújtott kárpótlási kérelmek elbírálására az 1991. évi XXV. törvény 10-12. §-ában foglaltak az irányadók a következô eltérésekkel:"

E  §  a) pontja arról rendelkezik, hogy: "a jogosult e törvény hatálybalépését, illetve az elítélését törvénysértôvé vagy semmissé nyilvánító jogerôs bírósági határozat kézbesítését követô 4 hónapon belül az állandó lakóhelye szerint illetékes megyei (fôvárosi) kárrendezési hivatalhoz vagy az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatalhoz nyújthatja be a kárpótlás iránti kérelmét; a kárpótlás iránti kérelmeket elsô fokon az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal bírálja el; "

A d) pontban foglalt rendelkezés szerint: "az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal elsôfokú határozatának felülvizsgálata iránti perre a kárpótlásra jogosult lakóhelye szerinti megyei bíróság az illetékes. Ha a kárpótlásra jogosultnak belföldi lakóhelye nincs, a Fôvárosi Bíróság jár el."

A Tv. 21. §-a előírja, hogy: "Ez a törvény a kihirdetése napját követô 30. napon lép hatályba."

A törvény 1992. VI. 2-án napján került kihirdetésre.

Az 1991. évi XXV. törvény (Kpt) 12. §-ának (2) bekezdése előírja, hogy: "A kérelemhez csatolni kell a jogosultságot igazoló valamennyi okiratot vagy annak másolatát, illetôleg ezek hiányában hivatkozni kell az egyéb bizonyítási eszközökre."

A (3) bekezdés rögzíti, hogy: "Amennyiben a kérelem benyújtására nem a (2) bekezdésben foglaltaknak megfelelôen kerül sor, a kérelmet a hivatal megfelelô póthatáridô kitűzésével hiánypótlásra adja vissza. Amennyiben a jogosult a hiányt ismételt hiánypótlási felhívásra sem pótolja, a hivatal a kérelmet a rendelkezésre álló adatok alapján bírálja el."

Az (5) bekezdés és annak a) pontja azt írja elő, hogy: "A hivatal az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény szabályai szerint jár el, azzal az eltéréssel, hogy:
a) az ügyintézési határidô a kérelem benyújtásától számított hat hónap, amelyet a hivatal vezetôje egy ízben legfeljebb három hónappal meghosszabbíthat,..."

A vizsgálat megállapította, hogy panaszos személyi kárpótlás iránti kérelmét a törvényes határidőben 1992. XI. 2. napjáig az OKKH-hoz benyújtotta. Az OKKH-nak e határnapot követő 6 hónapon belül - 1993. V. 2. napjáig - az ügyet első fokú határozattal el kellett volna bírálnia. Az OKKH e határidőt - a Kpt. 12. § (5) bekezdése a) pontjában foglaltakat figyelmen kívül hagyva - több mint egy évvel túllépte - s ezáltal megsértette a jogbiztonság alkotmányos elvét. (Alkotmány 2. § (1) bekezdés)

A vizsgálat azt is feltárta, hogy az OKKH a közigazgatási határozat ellen, nála az 1994. november 17-én benyújtott kereseti kérelmet, az említett időponttól számított -  az 1952. évi III. törvény 330. § (1) bekezdésében előírt - 8 napon belül nem továbbította az illetékes bírósághoz. E jelentős eljárásjogi szabály megsértésével az OKKH korlátozta panaszosnak az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében rögzített jogorvoslathoz való joga érvényesülésének lehetőségét, minek következtében az említett alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot idézett elő. 

A Tvn. 3. §-a úgy szól, hogy: "A Tv. 3. §-a (1) bekezdésének c) pontja helyébe a következô rendelkezés lép:
(A 6-8. §-ban meghatározott kárpótlás jár a személyes szabadságot súlyosan, 30 napot meghaladóan korlátozó következô sérelmekért:)
"c) a II. világháború alatt (1941. június 27.-1945. május 9.) faji, vallási vagy politikai okból teljesített munkaszolgálat;"

A Tvn. 7. § (1) bekezdése azt írja elő, hogy: "A Tv. 2. §-a (1) bekezdésének c) és d) pontja, továbbá 3. §-a (1) bekezdésének c) pontja alapján lefolytatásra kerülô eljárásra az 1991. évi XXV. törvény 10-12. §-ában foglaltak az irányadók, a (2)-(8) bekezdésben meghatározott eltérésekkel."

A (6) bekezdés úgy rendelkezik, hogy: "A Tv. 3. §-a (1) bekezdésének c) pontja alapján kárpótlásra jogosultnak nem kell új kérelmet elôterjesztenie, ha az e törvény hatálybalépése elôtt benyújtott kérelmét az OKKH részben vagy egészben azért utasította el, mert a sérelmet szenvedett a munkaszolgálatot nem harcoló alakulat kötelékében teljesítette. Ez esetben az OKKH hivatalból indított új eljárása során az elutasított kérelemrôl, illetôleg az elutasított részérôl - e törvény alapján - új határozatot hoz."

A (7) bekezdés rögzíti: "A hivatalból indult eljárás ügyintézési határideje azonos a kérelemre indult eljáráséval, a határidô kezdete e törvény hatálybalépésének napja."

 A Tvn. 14. § (1) bekezdése úgy szól, hogy: "E törvény a kihirdetését követô 30. napon lép hatályba, rendelkezéseit a folyamatban lévô ügyekben is alkalmazni kell."

A Tvn. kihirdetése 1997. V. 8. napján megtörtént. 1997. VI. 8. napján pedig a panaszolt ügyet folyamatban lévő ügynek kellett tekinteni. A Fővárosi Bíróság 1999. június 29-én jogerőssé vált ítéletében megfogalmazott új eljárást pedig a Kárrendezési Irodának 1998. XII. 29. napjáig határozattal kellett volna befejezni, mivel, hogy az eljárás felfüggesztésére a közigazgatási szerv kellő indokot nem talált. A már hivatkozott törvényben előírt határidő kötelező megtartásának mellőzésével a Kárrendezési Iroda megsértette a jogbiztonság alkotmányos elvét (Alkotmány 2. § (1) bekezdés). 

A vizsgálat azt is megállapította, hogy a KKI a hiánypótlási felhívások kibocsátása során jogszabálysértően járt el akkor, amikor meghatalmazottnak küldözgette hiánypótlási felhívásait (kettő darabot), annak ellenére, hogy nem ismerte el meghatalmazott képviseleti jogosultságát a panaszolt ügyben, s nem hívta fel meghatalmazott figyelmét a hiánypótlási felhívás teljesítésének határidejére, s a teljesítés elmaradásának jogkövetkezményeire. Az így kibocsátott, már említett hiánypótlási felhívások nem tekinthetők olyannak, mely a Kpt. 12. § (3) bekezdése szerint azt a joghatást váltja ki, mely a törvény szerint megalapozta volna a kérelem elutasítását. Ugyanis a KKI egyetlen hiánypótlási felhívást nem postázott az idézett törvényhely szerinti "jogosultnak".

A vizsgálat megállapította azt is, hogy az eljáró kárrendezési iroda helytelenül értékelte New York állam közjegyzője által 1998. XI. 23. napján aláírásával és pecsétjével ellátott meghatalmazást, melyet a meghatalmazó 1998. november 22. napján készített. Alaptalan a Kárrendezési Irodának az az állítása, hogy a meghatalmazás "dátumozása, érvényessége" nem "egyértelmű". 

A vizsgálat hivatkozik az Áe. 16. § (1)-(4) bekezdéseiben foglaltakra, mely szerint köteles lett volna az eljáró közigazgatási szerv a Szövetség által korábban adott tájékoztatásban foglaltakat - határozata hozatalához szükséges mértékben - tisztázni, a Kárrendezési Iroda azonban a törvényi előírás megtartását mellőzte, mely a jogbiztonság alkotmányos elvének ismételt sérelmét eredményezte. Ugyanakkor ez az eljárás sérti meghatalmazó tulajdonhoz való jogát (Alkotmány 13. § (1) bekezdés) is, tekintettel arra, hogy az eljárási szabályok sorozatos megsértésével folytatott eljárás, panaszost megillető kárpótlás megállapításának mellőzését eredményezte.

A vizsgálat megállapította, hogy a jogbiztonság alkotmányos elvének (Alkotmány 2. § (1) bekezdés) többszörös -  illetve a tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § (1) bekezdés), valamint jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § (5) bekezdés) - megsértésével lefolytatott eljárás meghatalmazót megillető kárpótlás megállapításának mellőzését eredményezte, mely az említett alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásságot idézett elő. 

A Kárrendezési Iroda - megkeresésemet követően - észlelte, hogy súlyosan megsértette a panaszolt ügyben folytatott eljárás során követendő törvényes rendelkezéseket, s ezért az 1999. V. 3-án kelt elutasító határozatát teljes egészében visszavonta, és az 1999. VI. 7-én kelt határozatával a meghatalmazó kérelmének részben helyt adott, s számára a kárpótlást 462.000 forint címletértékű kárpótlási jegyben állapította meg. Tekintettel arra, hogy vizsgálatom lezárását megelőzően a Kárrendezési Iroda - az általa előidézett - és a már hivatkozott alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot saját hatáskörében megszüntette, ezért az ügyben a következő ajánlást teszem.

Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 24. §-ára hivatkozással kezdeményezem, hogy Irodaigazgató Asszony

indítson fegyelmi vizsgálatot annak megállapítására, hogy a vizsgált ügy ügyintézőjét milyen felelősség terheli, valamint, hogy
tegye meg azokat az intézkedéseket, melyek kellő garanciát jelentenek arra, hogy a vizsgált üggyel azonos esetek ne fordulhassanak elő.

Egyidejűleg felkérem Irodaigazgató Asszonyt, hogy az 1. pontban írt eljárás megindításával kapcsolatos álláspontjáról 60 napon belül, az eljárás eredményéről pedig annak befejezését követő 30 napon belül, illetve, hogy a 2. pontban megfogalmazott ajánlásom tekintetében kialakított érdemi álláspontjáról 30 napon belül tájékoztatni szíveskedjék.

Jelentésem egy példányának megküldésével Dr. Torgyán József földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter urat, a Kárrendezési Irodát, valamint a Szövetséget, továbbá a panaszost is tájékoztattam.

Budapest, 1999. június 9.

Gönczöl Katalin