OBH 6290/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Gróf Aranka

Az eljárás megindítása
	A panaszos büntető ügyének teljes körű felülvizsgálata céljából fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert az 1997. év eleje óta vagyon elleni és más bűncselekmények alapos gyanúja miatt folytatott büntetőeljárás során a nyomozó hatóság nem törekedett az eljárás gyors lezárására, hosszú időn keresztül nem folytattak nyomozati cselekményeket, kizárólag a bűnösségét alátámasztó adatok gyűjtésére, a tanúk meghallgatására, azok "egyirányú befolyásolására" koncentráltak. Véleménye szerint a büntetőeljárás befejezését a nyomozás törvényességét felügyelő ügyészi magatartás felületessége is hátráltatta. Kifogásolta, hogy a bíróság személyes szabadságában korlátozta, előzetes letartóztatásba helyezte, majd azt lakhelyelhagyási tilalomra változtatta.
	Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelménye, illetve az ennek részét képező tisztességes eljáráshoz való jog esetleges sérelmére tekintettel az ügyben vizsgálatot indítottam.
	A panaszos által csatolt iratok vizsgálata mellett, a Nyíregyházi Városi Ügyészség vezetőjétől és a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság hivatalvezetőjétől tájékoztatást kértem.

A tényállás
	A panaszos ellen a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság 1997. február 17-én őrizetbe vétele, majd előzetes letartóztatása mellett különösen nagy vagyoni hátrányt okozó hűtlen kezelés bűntettének gyanúja miatt indított büntetőeljárást (794/1996. bü. szám). 
Az eljárás alapjául szolgáló gyanúsítása, őrizetbe vétele, valamint a nyomozó hatóság intézkedései ellen a panaszos a Nyíregyházi Városi Ügyészségen (a továbbiakban: Városi Ügyészség) jogorvoslattal élt. A Városi Ügyészség a beadványokat elbírálta, a panaszokat alaptalanság miatt elutasította.
	A Nyíregyházi Városi Bíróság (BK 63/1997/2. számú) végzésével 1997. február 20-án a panaszos előzetes letartóztatását rendelte el, mert álláspontja szerint a bűncselekmény rendkívül szerteágazó szövevényes jellegéből, a szükséges nyomozati cselekmények típusából fakadóan alaposan feltehető, hogy a gyanúsított szabadlábra helyezése esetén a büntetőeljárás eredményességének meghiúsítására törekedne. A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Bíróság a panaszos fellebbezésének nem adott helyt.
	A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészség vezetőjéhez 1997. március 11-én írt panaszában előzetes letartóztatását sérelmezte, 1997. május 27-én történt szabadlábra helyezését követően pedig az ügyészi javaslatra elrendelt lakhelyelhagyási tilalmat kifogásolta.
1998. október 1-jén kelt beadványával a Legfőbb Ügyészhez fordult, amelyben konkrét adatok megjelölése nélkül gyanúsítása jogosságának, az eljárás törvényességének felülvizsgálatát, illetve a büntetőeljárás gyors befejezésére való intézkedését kérte.
A Legfőbb Ügyészség a panaszt szétválasztotta, annak a gyanusítottkénti felelősségre vonatkozó részét a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészséghez továbbította, a nyomozó hatóság eljárásával kapcsolatos panaszt pedig a Városi Ügyészségnek küldte meg. Ez utóbbi hatóság 1998. október 28-án kelt (B. 502/1997. számú) határozatában, a beadványban felvetett, jogsértőnek tartott hatósági intézkedéseket a jogszabályi rendelkezésekkel alátámasztva, részletesen megválaszolta. 
	A Városi Ügyészség 1999. január 8-án kelt (B. 502/1997. számú) a panaszossal szemben a nagy vagyoni hátrányt okozó hűtlen kezelés bűntette miatt indult nyomozást (a Be. 139. § (1) bekezdés a) pontjának I. fordulata alapján) bűncselekmény, a vezető beosztású hivatalos személy által kötelezettségszegéssel elkövetett vesztegetés bűntette miatt indult eljárást (a Be 139. § (1) bekezdés b) pontjának I. fordulata alapján) bizonyíték hiányában megszüntette. Megállapította, hogy a lefolytatott bizonyítási eljárás során a panaszos a jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően, a végrehajtási törvény értelmében járt el, magatartása nem tényállásszerű, így cselekménye nem minősül hűtlen kezelésnek. A végrehajtási eljárásban lefoglalt dolgokat a kereskedelmi tevékenységet végző szervezeteken keresztül értékesítette, a fizetés elmaradása pedig nem róható a terhére. Mivel azt sem lehetett megállapítani, hogy az ügy egyik gyanúsítottja a panaszosnak, mint hivatalos személynek ígért volna vásárlási kedvezményt, ezért az ügyészség álláspontja szerint a panaszos vonatkozásában sem lehetett bizonyítani, hogy az előny ígéretét hivatalos személyként fogadta volna el.
	A Városi Ügyészség vezetőjének tájékoztatása szerint - a fenti határozat elleni jogorvoslati kérelmek elbírálást követően - a többi bűncselekményre vonatkozóan 1999. június 6-án vádiratot nyújtottak be a Nyíregyházi Városi Bírósághoz. 

A vizsgálat megállapításai
	1. A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (a továbbiakban Be.) 93. § (1) bekezdése szerint az előzetes letartóztatás elrendeléséről, időtartamának meghosszabbításáról, illetve megszüntetéséről a bíróság határoz, de azt az ügyészség is megszüntetheti. A lakhelyelhagyási tilalom elrendelése szintén a bíróság hatáskörébe tartozik.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 29. § (1) bekezdés f) pontja értelmében hatásköröm nem terjed ki a bíróságok tevékenységének és döntésének felülvizsgálatára, ezért a panaszos előzetes letartóztatásának, lakhelyelhagyási tilalmának elrendelése és megszüntetése kérdésében, továbbá a vádemeléssel bírósági szakba került ügyekben érdemi vizsgálatot nem folytattam.
	2. A Be 5. § (1) bekezdésében foglaltak szerint a tényállás alapos és hiánytalan tisztázása, a bizonyítékok mérlegelése a büntető ügyekben eljáró hatóságok feladata. 
Az országgyűlési biztos nem büntető ügyekben eljáró hatóság, ezért nincs lehetőségem az ilyen ügyekben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára, bizonyítási eljárás lefolytatására. A nyomozó hatóságok eljárásuk során a keletkezett bizonyítékokat hatáskörüknek megfelelően szabadon értékelik, és annak megfelelően döntenek a további eljárási cselekmények sorsa felől. Arra sincs jogszabályi felhatalmazásom, hogy a büntetőeljárási törvényben a nyomozó hatóságok kompetenciájába tartozó bizonyítási lehetőségek megválasztását, annak módját és helyességét megkérdőjelezzem, a bizonyítékok mérlegelésével összefüggő döntéseket felülbíráljam. 
	A büntetőeljárást megszüntető határozatot érdemben csak akkor vizsgálhatom, ha annak indokolása feltűnően egyoldalú (OBH 4657/1996. számú jelentés).
	A panaszos és gyanúsított-társai ügyében éppen a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülmények felderítése, a felelősségre vonásához szükséges eljárási cselekmények foganatosítása tette lehetővé, hogy a nyomozó hatóság egyes bűncselekmények vonatkozásában a nyomozást megszüntethesse. 
	A terheltnek alapvető joga, hogy az ellene folyó büntetőeljárásban ésszerű időn belül ügydöntő határozat szülessen, de nem okoz alkotmányos visszásságot a tisztességes és gyors eljáráshoz való joggal összefüggésben a nyomozás elhúzódása, ha ezt az ügy kivételes bonyolultsága, a vádlottak száma indokolja (OBH 3981/1996. számú jelentés). 
	Az eljárásom során nem találtam olyan adatot, amely arra utalna, hogy a nyomozó hatóságok nem a jogszabályoknak megfelelően jártak el, illetve a tényállások megállapításánál túllépték a bizonyítékok mérlegelésére vonatkozó jogkörük alkotmányos határait, intézkedéseikkel vagy azok elmulasztásával a panaszos alkotmányos alapjogával összefüggésben visszásságot okoztak volna, ezért a vizsgálatomat - ajánlás megtétele nélkül - lezárom.

Budapest, 2000. november 21.

Gönczöl Katalin