OBH 6277/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Kiss László

Az eljárás megindítása:
	Az MTV1-Napkelte 1998. október 28-án közvetített Beszélő c. műsorában egy ügyvéd elmondta, hogy a veszprémi börtönben fogvatartott védence - M. Attila - nem kap az asztmája kezeléséhez megfelelő gyógyszereket. 
	A riport alapján az  1993. évi LIX. tv. 16. § (2) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jog esetleges  sérelmének megállapítása érdekében.
 
Érintett alkotmányos jog:
Alk. 70/D. § (1) bek. A legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog

Alkalmazott jogszabályok:
1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
118. § (1) Az előzetesen letartóztatott
f) anyagi és egészségügyi ellátásban részesül, gyógyszert térítés nélkül kap,

5/1998. (III. 6.) IM rendelet a fogvatartottak egészségügyi ellátásáról
1. § (1) E rendelet hatálya a büntetés-végrehajtási intézetben (a továbbiakban: bv. intézet) fogva tartott elítéltre, előzetesen letartóztatottra (a továbbiakban együtt: fogvatartott) terjed ki.
(3) A büntetések és intézkedések végrehajtása során a fogvatartott egészségi állapotának megfelelő gyógyító-megelőző ellátását elsősorban a fogvatartó bv. intézet, illetve a Büntetés-végrehajtás Központi Kórháza (a továbbiakban: Központi Kórház), annak a Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézetben működő Krónikus Utókezelő Részlege (a továbbiakban: Utókezelő Részleg), valamint az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet (a továbbiakban: IMEI) biztosítja, és a fogvatartott ezt az ellátást köteles igénybe venni.
(5) Amennyiben a fogvatartott megfelelő egészségügyi ellátása a büntetés-végrehajtási szervezet keretein belül nem lehetséges, a bv. intézet orvosa (a továbbiakban: bv. orvos) vagy a büntetés-végrehajtási szervezet kezelésében lévő egészségügyi intézete (a továbbiakban: bv. egészségügyi intézet) gondoskodik arról, hogy a fogvatartott nem a büntetés-végrehajtási szervezet kezelésében lévő egészségügyi intézményben (a továbbiakban: egészségügyi intézmény) részesüljön a megfelelő ellátásban.
4. § (1) A fogvatartottat a bv. orvos köteles felvilágosítani az egészségi állapotáról, tájékoztatást adni a tervezett orvosi beavatkozások szükségességéről, kockázatáról, valamint arról, hogy a szükségesnek ítélt vizsgálat vagy beavatkozás elmaradása milyen következményekkel járhat az egészségi állapotára nézve.
 (3) A fogvatartott egészségügyi ellátása visszautasításával kapcsolatos önrendelkezési joga - a saját és a közösség egészségének védelme érdekében -
a) veszélyeztető, illetve közvetlen veszélyeztető állapot fennállása esetén,
b) életveszélyes állapot, valamint várhatóan maradandó egészségkárosodás elhárítása miatt,
c) közegészségügyi-járványügyi érdekből,
d) törvényben meghatározott esetekben
korlátozható.
5. § Amennyiben a fogvatartott a 4. § (3) bekezdésében felsorolt esetekben az előzetes tájékoztatás ellenére megtagadja az együttműködést, az orvos köteles a vizsgálatot vagy kezelést - a büntetés-végrehajtási szervezetről szóló 1995. évi CVII. törvényben meghatározott intézkedések mellett - elvégezni.
6. § (1) A fogvatartottat befogadáskor közegészségügyi és járványügyi szempontból egészségügyi szakdolgozó megvizsgálja. Betegséget terjesztő vagy okozó rovarok észlelése vagy egyéb fertőző megbetegedés gyanúja esetén a fogvatartottat el kell különíteni, közösségbe helyezni csak a bv. orvos írásbeli engedélyével lehet.
(2) Befogadás után legkésőbb 72 órával a fogvatartottat a bv. orvos megvizsgálja, rögzíti a fogvatartott kórelőzményi adatait, általános egészségi állapotát, fizikális státuszát, valamint elbírálja a munkaképességét.
7. § (1) Az egészségügyi panasszal jelentkező fogvatartottat a legközelebbi orvosi rendelésre elő kell állítani.
(2) A bv. orvos írásbeli javaslata alapján a fogvatartottat kímélő, pót-, illetve diétás élelmezésben kell részesíteni.
(3) A bv. orvos a fogvatartott egészségi állapotára figyelemmel kezdeményezheti a zárkában vagy a lakóhelyiségben való fekvést, az általánosnál kedvezőbb tisztálkodási lehetőségek biztosítását, saját lábbeli, illetve alsóruházat viselését, meghatározhatja az ápolás egyéb sajátos módját.
11. § (1) A bv. intézet betegszobáján kell elhelyezni azt a fogvatartottat, akinek egészségi állapota ezt indokolja, de kórházi fekvőbeteg-ellátása nem szükséges.
(2) A betegszobáról a fogvatartottat kizárólag a bv. orvos írásbeli hozzájárulásával lehet kihelyezni, illetve elszállítani.
12. § (1) A bv. intézetben fogvatartott sürgősségi orvosi ellátását a bv. orvos, munkaidőn túl, valamint munkaszüneti napokon a készenléti szolgálatot teljesítő orvos, ennek hiányában a bv. intézet székhelye szerint területileg illetékes háziorvosi ügyeleti szolgálat (sürgősségi orvosi szolgálat, mentőszolgálat) biztosítja.
(2) Amennyiben a fogvatartott sürgősen szakorvosi vagy kórházi kezelésre szorul és a bv. egészségügyi intézet nehezen elérhető, az orvos írásos javaslata (beutalója) alapján a legközelebbi, megfelelő ellátást biztosító egészségügyi intézménybe kell szállítani.
(3) A sürgős orvosi ellátásra szoruló fogvatartott egészségügyi intézménybe történő szállítása nem tagadható meg, nem halasztható el.
17. § (1) A beteg fogvatartottat fekvőbeteg-gyógyintézetbe kell utalni, ha
a) szakorvosi vizsgálata, gyógykezelése vagy betegségének, keresőképtelenségének, munkaképesség-csökkenése mértékének a megállapítása a járóbeteg-ellátás keretében nem biztosítható,
b) a vizsgálattól, kezeléstől a gyógyulás, illetve a munkaképesség visszanyerése időtartamának a lényeges megrövidülése várható.
(2) Halasztást nem tűrő esetben, illetve, ha a szállítás a fogvatartott egészségi állapotát veszélyezteti, a beteget a legközelebbi, szakellátást biztosító fekvőbeteg-gyógyintézetben kell elhelyezni arra az időre, amíg egészségi állapota lehetővé nem teszi a visszaszállítást a beutaló bv. intézetbe vagy átszállítását bv. egészségügyi intézetbe.
35. § (1) A fogvatartott részére szabaduláskor ki kell adni kórházi zárójelentésének egy példányát, valamint azokat az orvosi leleteket, illetve másolatukat, amelyek az egészségi állapotának megítélésében fontosak, vagy amelyekre a szabaduló igényt tart.
(2) A szabadult fogvatartott bv. intézetben őrzött zárójelentéseinek és leleteinek másolatát a jogszabályban meghatározott jogosultaknak ki kell adni.
(3) Kórházi kezelésre, illetve elhelyezésre szoruló fogvatartott szabadulásakor a bv. orvos intézkedik a megfelelő egészségügyi intézményben való elhelyezés iránt.
36. § A fogvatartott térítésmentes gyógyszerellátását - az orvos utasítása alapján - a bv. intézet biztosítja.
37. § (1) A gyógyításhoz szükséges gyógyszer milyenségét és mennyiségét, valamint a gyógykezelés időtartamát a bv. orvos határozza meg.
(2) A beteg csak a bv. orvos írásos engedélye alapján tarthat magánál gyógyszert.
(3) Gyógyszertartási engedély nem adható azon gyógyszerekre, amelyek visszaélésre adhatnak lehetőséget (altatók, nyugtatók, testépítéshez szolgáló szerek stb.).
(4) Fogvatartott gyógyszert nem kezelhet és nem oszthat.
(5) A fogvatartott részére csak Magyarországon érvényes forgalomba hozatali engedéllyel rendelkező gyógyszer, tápszer vagy gyógyhatású készítmény rendelhető.

Megállapított tényállás:
	A védőügyvéd a riportműsorban orvosi dokumentumokat mutatott fel, amelyekre hivatkozva azt állította, hogy védence a büntetés-végrehajtási intézetben nem kapja meg a betegsége gyógyításához szükséges gyógyszereket. Az elhangzottak tisztázása  érdekében a büntetés-végrehajtás országos parancsnokának vizsgálatát kértem.
	A kapott tájékoztatás szerint M.Attila előzetesen letartóztatott 1998. október 14-én került a Veszprém Megyei Büntetés-végrehajtási Intézetbe. Átszállítása napján - még a Megyei Rendőrfőkapitányság fogdájában nehézlégzéses rosszullétre panaszkodott. A rendőrorvos - aki egyben a bv. intézet szerződéses orvosa - megvizsgálta és a diagnózis alapján gyógyszeres kezelését rendelte el. A rendőrorvos, és az intézetbe este behívott városi ügyeletes orvos csupán a fogvatartott elmondására hagyatkozva, orvosi dokumentáció hiányában, allergiás alapú tüdőasztmát állapított meg. M.Attilát betegszobán helyezték el, ahol állandó ápolói felügyelet mellett, tünet- és panaszmentes volt.
	A fogvatartottat 1998. október 21-én a Büntetés-végrehajtás Központi Kórháza pulmonológiai szakrendelésén megvizsgálták és tüdejében mindössze minimális hallgatózási eltérést észleltek. A vizsgálat alapján a szükséges gyógyszeres terápiáról gondoskodtak és megadott későbbi időpontra, kontroll vizsgálatra visszarendelték.
	M.Attila az intézetbe történt visszaszállítása után továbbra is betegszobán tartózkodott. Az előírt gyógyszereket folyamatosan kapta, egyetlen - prevenciót szolgáló - gyógyszer kivételével, amelynek beszerzése átmenetileg nehézségekbe ütközött. Ennek hiánya az érdemi kezelést nem befolyásolta.
	M.Attila kontroll vizsgálata 1998. november 3-án a Bv. Központi Kórházban megtörtént, tüdőgyógyászati státusza negatív volt. Kezelőorvosai már korábban is kérték tőle a kórelőzményre vonatkozó dokumentumokat, zárójelentéseket, gondozási lapot, de a fogvatartott arra hivatkozott, hogy az iratok az ügyvédjénél vannak. A TV műsorában az ügyvéd által mutatott és hivatkozott egyetlen orvosi dokumentum 1981-ben kelt, amikor M. Attila 9 éves volt.
	A dokumentáció hiányában a kórelőzmény tisztázása érdekében a tüdőgyógyász főorvos telefonon megkereste a fogvatartott által megjelölt tüdőgondozót. Azt a tájékoztatást kapta, hogy M.Attila 1989-1992 között szerepelt nyilvántartásukban allergológiai vizsgálattal igazolt asztma miatt. Azóta náluk nem jelentkezett, a lakóhelye szerinti háziorvosi nyilvántartásban nem szerepelt.
	A vizsgálat lezárása időpontjában M.Attila jó általános állapotban volt, gyógyító-megelőző orvosi kezelését a betegségének megfelelően folyamatosan biztosították.

A vizsgálat megállapításai:
	A legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog sérelme abban az esetben állapítható meg, ha a büntetés-végrehajtási intézet - bár az ennek elhárítására alkalmas eszközök a rendelkezésére állnak - nem intézkedik az életveszélybe került fogvatartott ellátásáról, vagy ha a nyilvánvalóan speciális étkeztetést igénylő betegség ellenére nem gondoskodik a fogvatartott diétájáról és ezzel veszélyezteti annak egészségét, esetleg eljárásával egészségkárosodást okoz.  Az országgyűlési biztos nem vizsgálhatja, hogy a büntetés-végrehajtás intézményrendszerének keretében nyújtott egészségügyi ellátás megfelel-e az orvostudomány által támasztott szakmai előírásoknak.
	A büntetés-végrehajtási intézetekben fogvatartottak egészségügyi ellátása a jogszabályi rendelkezések szerint csak a büntetés-végrehajtás céljaira tekintettel térhet el az általános szabályoktól. Ezekből a szabályokból azonban az egészségügyi ellátás minőségének alacsonyabb szintje - pusztán a fogvatartás tényére tekintettel - nem következik. A vizsgálat során az egészségügyi ellátásra vonatkozó jogszabályok megsértését nem tapasztaltam. A büntetés-végrehajtási intézet elvégeztette az előírt vizsgálatokat, gondoskodott a panaszos gyógyszeres kezeléséről, intézkedett a betegszobai elhelyezéséről és a szakvizsgálatok elvégzéséről is. Megállapítottam, hogy a büntetés-végrehajtási intézet egészségügyi szolgálata a jogszabályok betartása mellett végezte a feladatait, ezért az előzetes letartóztatott alkotmányos jogai nem szenvedtek sérelmet.
	A fentiek alapján a panasz ügyében alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, ezért a vizsgálatot lezárom.

Budapest, 2000. november 18.

Gönczöl Katalin