OBH 6241/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Varga Zs. András
Az eljárás megindítása
	A beadványt tevő korábban azt kifogásolta, hogy a vele szemben folytatott büntetőeljárás során iratait válogatás nélkül lefoglalták, és az olyan iratok kiadása iránti kérelmeit is elutasítják, melyek nyilvánvalóan nem állnak összefüggésben az eljárással. Mivel a beadványban leírt sérelem összefüggésben áll a Magyar Köztársaság Alkotmányának 13. § (1) bekezdésében biztosított tulajdonhoz való joggal, a vizsgálatot az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján megindítottam.

A megállapított tényállás
	A rendelkezésemre álló iratok szerint a beadványt tevővel szemben a Vas Megyei Rendőr-főkapitányság vesztegetés bűntette és más bűncselekmények alapos gyanúja miatt nyomozást folytat. Az eljárás során a beadványt tevőnél többször házkutatást tartottak (1997. május 29., augusztus 18., október 6.) és ezt követően tőle iratokat foglaltak le. A lefoglalás ellen panaszt jelentett be, ám azt a Szombathelyi Városi Ügyészség elutasította, mivel a lefoglalást törvényesnek találta. Ezt követően a beadványt tevő egy üzlethelyiséggel kapcsolatos bérleti szerződés iratai lefoglalásának megszüntetését, és azok kiadását kérte a nyomozó hatóságtól arra tekintettel, hogy azokat máshonnan beszerezni nem tudja. A kérelemben megjelölte, hogy a lefoglalási jegyzőkönyv feltehetőleg melyik tétele tartalmazhatja a kért iratokat, egyidejűleg megismételte két másik lefoglalt dolog kiadására irányuló korábbi kérelmét. A nyomozó hatóság intézkedésének elmulasztása miatt - hivatkozva arra is, hogy a szakszerűtlenül végzett lefoglalás miatt nem állapítható meg, hogy pontosan melyik iratcsoportban található a kért irat - panasszal fordult a Városi Ügyészséghez. A panaszt az ügyészség arra hivatkozva utasította el, hogy a bűncselekmények bizonyításához elengedhetetlen a nagyszámú irat tüzetes átvizsgálása, így a beadványt tevő által többször kért iratokra is szükség van még az eljárás során. A bérleti szerződéssel kapcsolatos iratokra vonatkozó kéréssel összefüggésben a határozat indokolása kitért arra is, hogy a lefoglalási jegyzőkönyv valóban nem a kellő részletességgel készült, abból annak ténye sem állapítható meg, hogy a szóban forgó okiratot valóban lefoglalták-e, a kérdéses ingatlanra vonatkozó fellelt egyéb iratokat azonban a nyomozó hatóság kiadta a beadványt tevőnek. A határozat ellen bejelentett felülvizsgálati kérelemnek a Legfőbb Ügyészség nem adott helyt.

A vizsgálat megállapításai
	A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 101. § (1) bekezdése értelmében a hatóság lefoglalja azt a dolgot, amely tárgyi bizonyítási eszköz. A 102. § (1) bekezdése szerint a lefoglalást meg kell szüntetni, mihelyt arra az eljárás érdekében nincs szükség. A 103. § (1) bekezdése szerint pedig ház, lakás, egyéb helyiség vagy azokhoz tartozó bekerített hely, továbbá jármű átkutatásának - többek között - akkor van helye, ha alaposan feltehető, hogy tárgyi bizonyítási eszköz megtalálására vezet.
	Bizonyításra nem szoruló tény, hogy a lefoglalás korlátozza az érintett tulajdonjogát. Köztudomásúnak tekinthető tény ugyanakkor az is, hogy a gazdasági bűncselekmények nyomozása elsősorban iratok átvizsgálását jelenti, ezért az ilyen jellegű bűncselekménnyel gyanúsított személy birtokában lévő iratok lefoglalása általában nem tekinthető indokolatlannak. Megállapítottam tehát - figyelemmel az OBH 3981/1996. számú ügyben tett hasonló megállapításomra is -, hogy a bűncselekmény tárgyi bizonyítási eszközét képező iratok  felkutatása érdekében a házkutatással, az iratok lefoglalásával, illetve a lefoglalásnak az iratok alapos átvizsgálásához szükséges ideig való fenntartásával okozott sérelem önmagában nem tekinthető visszásságnak a tulajdonhoz való alkotmányos joggal összefüggésben. A bűncselekmények üldözése olyan alkotmányos cél ugyanis, amelyre tekintettel a tulajdonhoz való jog korlátozható mindaddig, amíg a korlátozás az elérni kívánt céllal arányos. A lefoglalás arányosságát illetően a törvény kellő eligazítással szolgál. Ennek megfelelően a lefoglalás nem érinthet olyan dolgokat, amelyek nem tárgyi bizonyítási eszközök, továbbá a szükségtelenül lefoglalt vagy az eljárás folytatásához már nem szükséges dolgok lefoglalása nem tartható fenn.
	Mivel - amint azt az OBH 3863/1998. számú ügyben már megállapítottam - a lefoglalást szenvedő a nyomozó hatóság tervezett nyomozási cselekményeit nem ismerheti meg, a lefoglalás fenntartásának, és hasonlóan a lefoglalás megszüntetése iránti kérése elutasításának részletes indokolására nem tarthat igényt. A lefoglalás vonatkozásában tehát a kényszerintézkedés törvényi szabályok szerinti elvégzése nagyrészt a kényszerintézkedés alkotmányosságát is jelenti (az időbeli korlátozás, illetve az időszakos felülvizsgálat törvényi szabályozása iránt eredménytelenül tettem ajánlást az OBH 3981/1996. számú ügyben). Ez azonban azt is jelenti, hogy az erre a kényszerintézkedésre vonatkozó szabályok szigorú betartásának elmulasztása a törvény megsértése mellett általában alkotmányos jog megsértését is jelenti.
	A szóban forgó esetben a nyomozó hatóság - az ügyészség határozatából is kitűnően - úgy végezte a házkutatást, illetve úgy hajtotta végre a lefoglalást, hogy az erről készült jegyzőkönyv alapján nem azonosíthatók maradéktalanul a lefoglalt tárgyak. Ebből értelemszerűen következik, hogy a lefoglalás során nem valósult meg a Be. 101. § (1) bekezdésének idézett követelménye, mely szerint tárgyi bizonyítási eszközök foglalhatók le. Megállapítottam ezért, hogy a nyomozó hatóság mulasztása a beadványt tevő tulajdonhoz való alkotmányos jogával összefüggésben visszásságot okozott, mivel a kellő körültekintés nélkül végzett lefoglalás e joga sérelmének közvetlen veszélyével járt. Amennyiben valóban lefoglaltak olyan dolgot is, amelyre a nyomozás érdekében nincs szükség, vagy az ilyen dolog lefoglalását fenntartották, a tulajdonhoz való jog sérelme megvalósult. Az országgyűlési biztos nem rendelkezik eszközökkel annak kiderítésére, hogy a beadványt tevő által megjelölt iratok ténylegesen a lefoglalt dolgok között voltak-e, így azok kiadását sem kezdeményezhetem.

Ajánlás
	Az alkotmányos joggal kapcsolatban feltárt visszásság orvoslása, illetve a hasonló visszásság megelőzése érdekében, élve az Obtv. 21. § (1) bekezdésében írt jogommal kezdeményezem, hogy a Vas megyei rendőrfőkapitány 
1.) haladéktalanul vizsgálja meg a beadványt tevőtől lefoglalt, és a kényszerintézkedés alól még fel nem oldott dolgokat, haladéktalanul gondoskodjon továbbá arról, hogy a lefoglalást csak a nyomozáshoz valóban szükséges eszközökre tartsák fenn, és ezekről pontos jegyzék álljon a beadványt tevő rendelkezésére,
2.) hívja fel a vezetése alatt dolgozó állomány figyelmét arra, hogy a kényszerintézkedésekre vonatkozó szabályok betartásának elmulasztása önmagában sértheti az érintettek alkotmányos jogait, a szabályos eljárás ezért fegyelmi felelősség terhe mellett kötelező.
	Kérem a főkapitányt, hogy kezdeményezésemmel kapcsolatos álláspontjáról, illetve intézkedéseiről az Obtv. 21. § (2) bekezdésében írt harminc napos határidőn belül tájékoztatni szíveskedjen. Felhívom továbbá a figyelmét arra, hogy amennyiben kezdeményezésemmel nem ért egyet, a (3) bekezdés értelmében a fenti határidőn belül azt véleményével ellátva felügyeleti szervéhez felterjesztheti. 

Budapest, 1998. november

Dr. Polt Péter