OBH 6212/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Haraszti Katalin

A vizsgálat megindulása:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa a Népszabadság 1998. október 28-i számában megjelent "Fertőzések a menekültek között" című újságcikk alapján úgy döntött, hivatalból vizsgálja a határőrség közösségi szállásain uralkodó közegészségügyi viszonyok ellenőrzésének rendszerét, illetve az ellenőrzéssel biztosítandó alkotmányos jogok érvényesülését.

A megállapított tényállás: 
	A Népszabadság 1998. október 28-i számában megjelent "Fertőzések a menekültek között" című újságcikk arról tudósított, hogy a Győri Határőr Igazgatóság közösségi szállásán "már több maláriás beteget is észleltek, s nem ritka a tbc-s vagy nemi betegségben szenvedő menekült sem".
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa már több alkalommal* vizsgálta a határőrség közösségi szállásain élő külföldiek alkotmányos jogainak érvényesülését. A vizsgált közösségi szállásokon élő külföldieket az intézménybe történő befogadásukat megelőzően egészségügyi vizsgálatnak vetették alá. Az ezt tanúsító dokumentumok szerint valamennyien elhelyezhetők voltak közösségben. Az egészségügyi vizsgálatokat általában felcserek végezték, akik a betegség gyanúját - az orvos tájékoztatására - bejegyezték az ambuláns naplóba.
	Egészségügyi elkülönítővel - Ferihegy Nemzetközi Repülőtér kivételével - a vizsgált közösségi szállások egyike sem rendelkezett, így nem volt lehetőség arra, hogy a kórházi kezelést nem igénylő fertőzés - rüh, tetvesség, egyes szexuális úton terjedő betegségek -, valamint tartós betegség esetén az érintett személyeket elkülönítsék. Az állandósult zsúfoltság következtében a Miskolcon, a Győrben, a Balassagyarmaton a Kiskunhalason és a Nyírbátorban működő közösségi szállásokon a Határőrség a minimális higiénés feltételeket sem tudta biztosítani. A nyírbátori közösségi szálláson az illemhelyek gyakorlatilag használhatatlanok voltak.
	Az országgyűlési biztos a győri közösségi szállás vizsgálatáról szóló OBH 3524/1998. számú jelentésében kezdeményezte, hogy az országos tisztifőorvos 30 napon belül intézkedjen a Győri Határőr Igazgatóság közösségi szállásán élő külföldi állampolgárok elhelyezésének közegészségügyi vizsgálatáról, ezt követően pedig biztosítsa az említett körülmények rendszeres ellenőrzését.
	Az országos tisztifőorvos válaszában felhívta az országgyűlési biztos figyelmét arra, hogy az Állami Népegészségügyi Szolgálatról (a továbbiakban: szolgálat) szóló 1991. évi XI. tv. 2. § (1) bekezdés a) pontja értelmében a szolgálat a fegyveres erők és a Rendőrség létesítményeiben nem jogosult közegészségügyi ellenőrzést tartani és intézkedési jogköre sincsen. Az  1991. évi XI. tv. 2. § (3) bekezdése alapján a fegyveres erők - így a Határőrség is - közegészségügyi feladataikat saját egészségügyi szolgálatuk útján látják el.
	A "Fertőzések a menekültek között" című újságcikkben szereplő információkra, továbbá arra a körülményre figyelemmel miszerint a Miskolcon, a Győrben, a Balassagyarmaton és a Nyírbátorban működő közösségi szállásokon - az országgyűlési biztos helyszíni bejárását megelőzően - közegészségügyi ellenőrzés még soha nem volt, a Határőrség, illetve a Belügyminisztérium Egészségügyi Szolgálatai közegészségügyi feladatainak a közösségi szállásokon történő ellátását külön eljárásban vizsgáltuk.
	A vizsgálat során nem találtunk olyan hatályos jogszabályt, ami a Belügyminisztérium vagy a Határőrség egészségügyi szolgálatai által a közösségi szállásokon ellátandó közegészségügyi feladatok végrehajtásának módját szabályozná, ezért levélben megkerestük mindkét egészségügyi szolgálat vezetőjét, akiktől munkájukról érdeklődtünk. Kérdéseink az egészségügyi szolgálatok működésének jogszabályi hátterére, munkatársaik létszámára, szakképzettségére, a közösségi szállásokon végzett közegészségügyi vizsgálataikra, azok megállapításaira, az intézkedéseik végrehajtása érdekében rendelkezésükre álló hatósági eszközökre, továbbá a két szolgálat közötti hierarchikus kapcsolatra vonatkoztak.
	A Belügyminisztérium Egészségügyi Felügyeletének tevékenységét a 7/1998. (BK. 3.) BM. utasítás, illetve a közigazgatási államtitkár által jóváhagyott ügyrend szabályozta. A Belügyminisztérium Egészségügyi Felügyeleténél - a felügyeletvezetővel együtt - összesen négy orvos és egy ügykezelő teljesített szolgálatot. A három beosztott orvos közül a felügyeletvezető-helyettes feladatkörébe a szervezés, finanszírozás, az osztályvezetőébe a bűnügyi orvosszakértői tevékenység, az ügyintézői beosztásban dolgozó orvoséba pedig a közegészségügy és a járványügy tartozott. A Belügyminisztérium Egészségügyi Felügyelete 1998. évben a Határőrség kilenc közösségi szállása közül a Győrben és a Ferihegy Nemzetközi Repülőtéren (a továbbiakban: repülőtér) működő intézményben két-két, vagyis összesen  négy alkalommal végzett közegészségügyi ellenőrzést. A repülötéri vizsgálat külföldiek elhelyezési körülményeit megfelelőnek találta, a létesítmény állapotát azonban javítandónak ítélte. A felügyeletvezető tájékoztatása szerint a Belügyminisztérium Egészségügyi Felügyelete kizárólag a munkavédelem területén rendelkezett hatósági felügyeleti jogkörrel, a közösségi szállások közegészségügyi viszonyai vonatkozásában ilyen felhatalmazása nem volt. A Belügyminisztérium Egészségügyi Felügyelete látta el a Határőrség Egészségügyi Szolgálatának szakmai irányítását, továbbá az ügyrend 8. pontja értelmében felügyelte és ellenőrizte "a belügyi szervek közegészségügyi, foglalkozás-egészségügyi viszonyait, járványveszély esetén annak elhárítása érdekében az egészségügyi szolgálatokon keresztül javaslattal" élhetett a járványvédelem megszervezésére. A Belügyminisztérium Egészségügyi Felügyelete - átszervezés eredményeként - 1999. április 1-jétől a Személyügyi Főosztály szervezetén belül, Egészségügyi Koordinációs Osztály néven működik. Az Egészségügyi Koordinációs Osztály feladatait és tevékenységét a Személyügyi Főosztály Ügyrendjében szabályozták. A közösségi szállások működésének közegészségügyi ellenőrzését illetően az Egészségügyi Koordinációs Osztály hatósági jogkörrel nem rendelkezik.
	A Határőrség Egészségügyi Szolgálatának működését a Határőrség Szervezeti és Működési Szabályzata, továbbá a Határőrség humánszervezési főigazgatójának intézkedései szabályozták. A közösségi szállások közegészségügyi viszonyait a határőrség területi egészségügyi szolgálatainak vezető orvosai havonta, szükség esetén gyakrabban ellenőrizték. A közösségi szállások közegészségügyi viszonyait illetően mind a szervezeti és működési szabályzat, mind a humánszervezési főigazgató intézkedései tartalmaztak előírásokat a külföldiek kulturált elhelyezésének építésügyi, közegészségügyi vonatkozásra, ezek gyakorlati megvalósulásítására azonban a Határőrség Egészségügyi Szolgálata hatósági eszközökkel nem rendelkezik.
	A külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény végrehajtására kiadott 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet módosításáról szóló  136/1999. (IX. 1.) Korm. rendelet  15. § azonban - részben az országgyűlési biztos ajánlásainak eredményeként - a közösségi szálláson élők  kultúrált elhelyezésének alapvető építésügyi, közegészségügyi feltételeit jogszabályi szinten garantálta. Az említett jogszabályhely értelmében 1999. szeptember 1-jétől közösségi szállás csak olyan épületben létesíthető, ahol  személyenként legalább 15 m3 légtér és 5 m2 mozgástér, a lakóhelyiségek mellett étkezés, a szabadidő eltöltése és látogatók fogadása céljából közösségi helyiség, az  alap- és sürgősségi ellátás céljából a háziorvosi minimumfeltételeknek megfelelő orvosi rendelő,  higiénés célra, az engedélyezett férőhelyek számának figyelembevételével kialakított számú, nemenként elkülönített, hideg-meleg folyóvízzel ellátott mosdó és zuhanyozó, valamint WC helyiségek állnak rendelkezésre és a külföldiek által tartózkodás céljára szolgáló valamennyi helyiség esetén természetes szellőzés és természetes fény biztosítható.
	A 136/1999. (IX. 1.) Korm. rendelet hatályba lépését követően a humánszervezési főigazgató közösségi szállásokra vonatkozó intézkedéseinek azt a részét, amely kérdésköröket a jogszabály rendezett hatályon kívül helyezték. Azokat a kérdésköröket, amiket az említett jogszabályváltozás nem érintett a Határőrség Szervezeti és Működési Szabályzatában szabályozták.

A vizsgált alkotmányos jogok: 
	A jogállamisághoz és ezen belül a jogbiztonsághoz fűződő jog: "A Magyar Köztársaság demokratikus, független jogállam." (Alkotmány 2. § (1) bekezdés),
	A diszkrimináció mentes elbánáshoz való jog: " A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül." (Alkotmány 70/A. § (1) bekezdés)
	A legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog: "A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez." (Alkotmány 70/D. § (1) bekezdés)
	 "Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg." (Alkotmány 70/D. § (2) bekezdés).

Az alkalmazott jogszabályok:

Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
Az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat feladatai
151. § (1) Az ÁNTSZ központi és területi szervei ellátják a népegészségügy, valamint az egészségügyi szakigazgatás és koordináció körében az e törvényben, továbbá más jogszabályokban meghatározott állami feladatokat és hatásköröket.
(2) Az ÁNTSZ szervezetéről és működésének főbb szabályairól külön törvény rendelkezik.
Az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról szóló 1991. évi XI. törvény
1. § (1) A közegészségügyi (különösen a környezet- és település-, élelmezés- és táplálkozás-, gyermek- és ifjúság-, munka- és sugáregészségügyi, kémiai biztonsági), a járványügyi, az egészségfejlesztési (egészségvédelmi, egészségnevelési és egészségmegőrzési), az egészségügyi igazgatási tevékenységek irányítása, koordinálása és felügyelete, valamint az egészségügyi ellátás felügyelete (továbbiakban együtt: népegészségügy) állami feladat.
(2) Az állam az (1) bekezdésben foglaltakat a népjóléti miniszter közvetlen irányítása alatt álló Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (a továbbiakban: Szolgálat) létrehozásával és működtetésével biztosítja.
2. § (1) A Szolgálat felügyeletet gyakorol az ország közegészségügyi-járványügyi (a továbbiakban együtt: közegészségügyi) viszonyai felett. Ennek keretében
a) az ország egész területén - a fegyveres erők, beleértve az országban tartózkodó külföldi fegyveres erőket is, és a rendvédelmi szervek tevékenységének kivételével - közegészségügyi ellenőrzést végez;
c) ellenőrzi a közegészségügyi szabályok érvényesülését;
(3) A fegyveres erők közegészségügyi feladataikat saját egészségügyi szolgálatuk útján látják el.
(4) A Szolgálat és a külön felhatalmazás alapján közegészségügyi feladatokat ellátó, valamint a Szolgálat feladatköréhez kapcsolódó tevékenységet végző egyéb szervek együttműködnek.
10. § (1) A Szolgálat - a 2. § (1) bekezdésének a) pontjában foglalt kivétellel - valamennyi természetes és jogi személyre, valamint jogi személyiséggel nem rendelkező társaságra kiterjedő hatósági jogkört gyakorol.
(2) A Szolgálat ellenőrzése során minden munkahelyre, bármely emberi tartózkodásra szolgáló helyre beléphet, az ellenőrzött személy köteles az ellenőrzést tűrni és az ahhoz szükséges anyagokat, adatokat, eszközöket és munkaerőt ellenszolgáltatás nélkül az ellenőrző rendelkezésére bocsátani.
11. § (1) A Szolgálat az ellenőrzés során megállapított tényállás alapján a hiányosságok, szabályszegések jellegét és súlyát mérlegelve megteszi a szükséges intézkedéseket és ellenőrzi azok végrehajtását.
(2) Határozattal kell elrendelni
a) a hiányosságok megszüntetését, illetőleg a szükséges intézkedések végrehajtását;
b) a hiányosságok megszüntetéséig az intézmény, létesítmény stb. működésének, illetőleg az egészségre ártalmas vagy veszélyes tevékenységnek a korlátozását vagy felfüggesztését, ha e szabálytalanságok fennállása egészségkárosodást okozhat;
c) súlyos vagy tömeges egészségkárosodás megelőzése érdekében az egészségre ártalmas tárgyak, vagy anyagok használatának és forgalmazásának megszüntetését, szükség esetén megsemmisítését;
(3) Ha az észlelt hiányosság, illetve körülmény súlyos, vagy tömeges egészségkárosodást okozhat, a Szolgálat ennek elhárítása érdekében köteles megtenni mindazokat az intézkedéseket, amelyek az adott esetben a veszély elhárítása érdekében szükségesek.

A vizsgálat megállapításai:
	A Népszabadság 1998. október 28-i számában megjelent "Fertőzések a menekültek között" című újságcikkben megjelentek miatt írásban kértünk tájékoztatást az ÁNTSZ Győr-Moson-Sopron Megyei Intézetének vezetőjétől (a továbbiakban: megyei tisztifőorvos). A megyei tisztifőorvostól arra kértünk választ, hogy  a Hivatal 1998. évben hány esetben és milyen módon szerzett tudomást az újságcikkben említett betegségek előfordulásáról és mit tett a jelenségek leküzdése, illetve megelőzése érdekében.
 	A megyei tisztifőorvos tájékoztatása szerint 1998-ban három maláriás és egy olyan tbc-s megbetegedésről szerzett tudomást, amelyek a közösségi szálláson fordultak elő. 
	Az első maláriás megbetegedés 1998. április 19-én, azt követően észlelték, hogy a közösségi szállás egyik lakóját lázas megbetegedéssel a Petz Aladár Megyei Kórház Fertőző Osztályára szállították. A kórház által levett és az ÁNTSZ Győr-Moson-Sopron Megyei Intézetének laboratóriumába küldött vizsgálati anyagból a parazitológiai laboratórium vezetője mutatta ki a malária kórokozóját (Plasmodium vivax).
	A kórokozó azonosítását követően a beteget a megyei, illetve az illetékes városi tisztifőorvos a fővárosi Szent László kórházba szállíttatták és elrendelték a közösségi szálláson élő és egyéb okokkal nem magyarázható lázas betegek maláriára történő  szűrővizsgálatát. Az ÁNTSZ a közösségi szálláson szúnyogirtást rendelt el és az ablakokra szúnyoghálót szereltettek. Utóbbit a közösségi szállás lakói néhány nap múlva teljesen letépték.
	A második maláriás esetről az ÁNTSZ 1998. május végén szerzett tudomást. A beteg az elsőként felfedezett maláriás személy gyermeke volt. A malária diagnózist igazoló vizsgálati anyagot 1998. május 29-én a Petz Aladár Megyei Kórház Gyermekosztálya küldte az ÁNTSZ Győr-Moson-Sopron Megyei Intézetének laboratóriumába. A kórokozó az előző esethez hasonlóan a Plasmodium vivax volt. Figyelemmel arra, hogy az említett kórokozó által  okozott megbetegedés az őszi fertőződést követő 6-7 hónap múlva jelenik meg, az ÁNTSZ munkatársai feltétélezték, hogy mindkét beteg 1997. őszén külföldön fertőződött.
	A harmadik maláriás beteg vizsgálati anyagából az ÁNTSZ Győr-Moson-Sopron Megyei Intézetének laboratóriuma 1998. június 19-én mutatta ki a malária kórokozóját, ami a korábbi esetektől eltérően a Plasmodium falciparum volt. Az ÁNTSZ az eltérő kórokozók alapján megállapította, hogy az előző két megbetegedés és a harmadik eset között járványtani szempontból semmiféle kapcsolat nincsen. 
	1998. tavaszán egy TBC-s megbetegedés megállapítását követően elvégzett szűrővizsgálat eredményeként tizenkét személy esetében hyperergiás reakció miatt kemoprofilaxist alkalmaztak 3 hónapig, egy személy pedig negatív tuberculin próba miatt BCG oltást kapott. A TBC-s megbetegedés gyógyításához szükséges intézkedésekről, illetve a beteg személy kezeléséről a Győr-Moson-Sopron Megyei Tüdőbeteg Gondozó Intézet gondoskodott.
	A vizsgálat során rendelkezésemre bocsátott információk alapján megállapítottam, hogy a közösségi szálláson élő, fertőző betegségben szenvedő külföldiek gyógykezelése megtörtént, ebben a vonatkozásban alkotmányos joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem észleltem.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa több, a határőrság közösségi szállásain végzett helyszíni bejárásáról szóló jelentésében megállapította, hogy a kórházi kezelést nem igénylő fertőzés - rüh, tetvesség, egyes szexuális úton terjedő betegségek -, valamint tartós betegség esetén az érintett személyeket elkülönítésére szolgáló helyiségek hiánya az Alkotmány 70/D. §-ában biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggésben okoz visszásságot. Az alkotmányos joggal összefüggő visszásság megszüntetése érdekében az országgyűlési biztos kezdeményezte, hogy 1993. évi LXXXVI. törvény végrehajtásáról szóló 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet az egészségügyi elkülönítő helyiség biztosítását a közösségi szállások létesítésének feltételeként szabályozza. Az ajánlást a belügyminiszter elfogadta.
	A külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény végrehajtására kiadott 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet módosításáról szóló  136/1999. (IX. 1.) Korm. rendelet 15. §-a értelmében 1999. szeptember 1-jétől közösségi szállás csak olyan épületben létesíthető, ahol alap- és sürgősségi ellátás céljából a háziorvosi minimumfeltételeknek megfelelő orvosi rendelő, a befogadást megelőző orvosi vizsgálat céljára elkülönítő helyiség létesíthető. Figyelemmel arra, hogy az ajánlásban szereplő jogszabály már hatályba lépett, ezért az egészségügyi elkülönítés miatt ajánlást nem teszek.
	A vizsgálat során áttekintettük, hogy a Belügyminisztérium, illetve a Határőrség Egészségügyi Szolgálata a közösségi szállásokon miként látja el az Állami Népegészségügyi Szolgálatról szóló  1991. évi XI. tv. 2. § (3) bekezdésében meghatározott közegészségügyi feladatokat.
	Az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdése alapján a Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. Az 1991. évi XI. tv. 1. § (1) bekezdése értelmében a közegészségügyi (különösen a környezet- és település-, élelmezés- és táplálkozás-, gyermek- és ifjúság-, munka- és sugáregészségügyi, kémiai biztonsági), a járványügyi, az egészségfejlesztési (egészségvédelmi, egészségnevelési és egészségmegőrzési), az egészségügyi igazgatási tevékenységek irányítása, koordinálása és felügyelete, valamint az egészségügyi ellátás felügyelete (továbbiakban együtt: népegészségügy) állami feladat. Az állam ezeket a feladatokat a népjóléti miniszter közvetlen irányítása alatt álló Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (a továbbiakban: Szolgálat) létrehozásával és működtetésével biztosítja. Az 1991. évi XI. tv. 1. § (3) bekezdése alapján a fegyveres erők - vagyis a határőrség is - közegészségügyi feladataikat saját egészségügyi szolgálatuk útján látják el.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese az OBH 6016/1999. számú - Kalocsán, a Magyar Honvédség Alföldi Kiképzőközpont Laktanyájában szolgálatot teljesítő sorkatona gennyes agyhártagyulladása miatt lefolytatott vizsgálatáról szóló - jelentésében már foglalkozott a fegyveres erők - közegészségügyi feladatai ellátásának módjával és körülményeivel. Az országgyűlési biztos általános helyettese az 1991. évi XI. tv. 2. § (4) bekezdésében foglaltakat, amely szerint a "Szolgálat és a külön felhatalmazás alapján közegészségügyi feladatokat ellátó, valamint a Szolgálat feladatköréhez kapcsolódó tevékenységet végző egyéb szervek együttműködnek", aggályosnak minősítette, azér mert az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatot és a fegyveres erők egészségügyi szolgálatainak együttműködését egyetlen jogszabály sem intézményesíti. Az országgyűlési biztos általános helyettese felhívta a figyelmet arra, hogy a polgári, illetve a fegyveres erők egészségügyi rendszerének elválasztása szakmailag indokolt lehet, azonban együttműködésük kereteit, a két szervezet közötti szakmai felügyeleti viszonyt szabályozni kell.
	Ehhez képest is sajátos problémakört jelent a közösségi szállások működésének közegészségügyi felügyelete. Tény, hogy az elmúlt két évben a Belügyminisztérium, illetve a Határőrség vezetése komoly erőfeszítéseket tett a közösségi szállásokon élők elhelyezési körülményeinek javítására. Az említett időszakban felújították a győri, az orosházi, a kiskunhalasi, és a szombathelyi létesítményt, illetve átadták a Ferihegy Nemzetközi Repülőtér közösségi szállását. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa már az OBH 3020/1998. és az OBH 5551/1998. számú jelentéseiben felhívta a figyelmet arra, hogy " a külföldi állampolgárok közösségi szálláson történő elhelyezése olyan intézkedés, amelynek végrehajtási módja egyedülálló a magyar jogrendszerben. A sajátosság abból adódik, hogy ez az egyetlen olyan személyes szabadság korlátozásával járó kényszerintézkedés, amelynek a végrehajtására szolgáló intézményben férfiak, nők és gyermekeik együttesen vannak elhelyezve".  Egy-egy közösségi szálláson csecsemők és aggastyánok, férfiak és nők, eltérő kultúrális háttérrel bíró emberek kénytelenek hoszabb-rövidebb ideig - maximum 18 hónapon keresztül - együtt élni. A külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény 43. § (6) bekezdése értelmében a személyazonosításra alkalmas iratokkal nem rendelkező külföldiek csak rendkívüli méltánylást érdemlő eseteben, az idegenrendészeti hatóság engedélyével  hagyhatják el az intézményt. Az 1993. évi LXXXVI. törvény hivatkozott rendelkezésének végrehajtása azt eredményezi, hogy a közösségi szállások lakóinak túlnyomó többsége igen súlyos szabadságkorlátozás alatt kénytelen élni, és élettere az intézmény területére korlátozódik. A közösségi szállásokon kívül élő népesség esetében akár a csecsemők, akár az idős korú személyek elhelyezésére, illetve bentlakására szakosodott intézményekre speciális közegészségügyi előírások vonatkoznak, amelyek betartását az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat ellenőrzi. A közösségi szállások lakói nem a fegyveres erők munkatársai, ezért semmiféle indoka nincs annak, hogy az említett létesítmények közegészségügyi ellenőrzését ne az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat, hanem a Határőrség hatósági eszközökkel nem rendelkező Egészségügyi Szolgálata végezze. Az említett feladatot a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal által működtetett menekülteket befogadó állomásokon is az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat látja el. 
	Az 1991. évi XI. tv. 10. § (1) bekezdése alapján az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat - a fegyveres erők és a Rendőrség kivételével - valamennyi természetes és jogi személyre, valamint jogi személyiséggel nem rendelkező társaságra kiterjedő hatósági jogkört gyakorol. Az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat a hatósági jogkörének gyakorlása során a az 1991. évi XI. tv. 11. § (2) bekezdésében szabályozott intézkedéseket teheti, illetve a 13. §-ban részletezett szankciókat alkalmazhatja. A rendelkezésünkre álló adatok alapján megállapítottam, hogy az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat által, a közegészségügyi, járványügyi szabályok betartatása érdekében elrendelt  intézkedései kikényszerítése érdekében alkalmazható jogi eszközökkel sem a Belügyminisztérium Egészségügyi Koordinációs Osztálya, sem a Határőrség Egészségügyi Szolgálata nem rendelkezik.
	A Határőrség Egészségügyi Szolgálatának tájékoztatása szerint a vizsgált időszakban a közösségi szállások közegészségügyi viszonyait a határőrség területi egészségügyi szolgálatainak vezető orvosai havonta, szükség esetén gyakrabban ellenőrizték. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa azonban a Miskolcon, a Győrben, a Balassagyarmaton a Kiskunhalason és a Nyírbátorban működő közösségi szállásokon végzett vizsgálatai során minden esetben azt tapasztalta, hogy az említett intézményekben a határőrség a minimális higiénés feltételeket sem tudta biztosítani. A határőrség területi egészségügyi szolgálatai által végzett gyakori ellenőrzések ismeretében, illetve az országgyűlési biztos helyszíni vizsgálatai során szerzett tapasztalataink alapján arra a következtetésre jutottunk, hogy közhatalom hiányában a közegészségügyi ellenőrzés, illetve felügyelet hatékony ellátása nem lehetséges.  Ezért az a körülmény, hogy a határőrség a közegészségügyi feladatait saját egészségügyi szolgálata útján látja el nem indokolja, hogy az említett tevékenység ellátásának módját az erre hivatot állami szerv ne ellenőrizhesse.
	A leírtak alapján megállapítottam, hogy az a tény miszerint, az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat a határőrség közösségi szállásain nem végezhet közegészségügyi ellenőrzést veszélyezteti az ott élő külföldiek számára az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogának érvényesülését. Az említett körülmény a befogadó állomások lakóinak helyzetéhez képest hátrányos helyzetet eredményez, ami az alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében garantált hátrányos megkülönböztetést tilalmával összefüggésben eredményez alkotmányos joggal összefüggő visszásságot.

Ajánlás:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömben eljárva ajánlást teszek a belügyminiszternek és az egészségügyi miniszternek arra, hogy 
	1. saját hatáskörükben, illetve szükség esetén magasabb szintű jogszabály megalkotásának kezdeményezésével intézkedjenek az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat, illetve a Határőrség Egészségügyi Szolgálata közötti együttműködés intézményes kereteinek kialakításáról,
	2. kezdeményezzék az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról szóló 1991. évi XI. törvény 10. § (1) bekezdésének olyan tartalmú módosítását, amely lehetővé teszi, hogy a Szolgálat a Határőrség külföldi polgári személyek elhelyezésére szolgáló létesítményeiben hatósági jogkört gyakoroljon.

Budapest, 2000. december 21.

Gönczöl Katalin