OBH 6053/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos sérelmezte, hogy fia - aki a rendőrség hivatásos állományú tagja - ellen a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal nyomozást rendelt el, melynek során a bíróság előzetes letartóztatásba helyezte. Kifogásolta az eljárás elhúzódását, a  nyomozás során lefoglalt értékekről készült bűnjegyzék hiányosságát.
	Beadványa tartalmazta továbbá, hogy az ügyész nem engedélyezte fiának, hogy fogvatartása ideje alatt családjával, barátnőjével kapcsolatot tartson, nekik telefonáljon és nem adták át fiának a levélben küldött borítékot és postai bélyeget. 
	Elfogadhatatlannak tartotta azt is, hogy a büntetésvégrehajtási intézetben fia nem fejezhette be a fogvatartása előtt megkezdett fogkezelést.
	Végül sérelmezte, hogy az ügyészségi nyomozó hivatal fia ügyvédjének több beadványára nem válaszolt.
	A panasz alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság, valamint a tisztességes eljáráshoz, az emberi méltósághoz és a lehető legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való jog sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. Ennek során vizsgálatra kértem a fővárosi főügyészt és - tekintettel arra, hogy a hivatalunkhoz érkező beadványok nagy száma miatt, nem tudtunk az ügyben soron kívül eljárni - felkértem a panaszost arra, hogy írásban nyilatkozzon arról, hogy fenntartja-e, illetve kéri-e panasza azon részének kivizsgálását, amely a büntetésvégrehajtási intézetben elhelyezett fia kapcsolattartását és orvosi ellátását érintette.

Érintett alkotmányos jogok
A lehető legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § /1/ bek.)
Az emberi méltósághoz való jog (Alk. 54. § /1/ bek.).
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz és az ártatlanság vélelméhez való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 

A vizsgálat megállapításai
1.	A panasz és mellékletei alapján megállapítottam, hogy a több hónapig tartó előzetes letartóztatás vizsgálatára nincs hatásköröm. Ezt arra alapoztam, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény  (továbbiakban: Obtv.) 29. §. (1) bekezdés f) pontja szerint nem tartozik az országgyűlési biztos hatáskörébe a bíróságok tevékenységének vizsgálata, illetve ilyen vizsgálat kezdeményezése. A panaszos fia ellen indult nyomozás foganatosításakor hatályban volt büntetőeljárási törvény (továbbiakban: Be.) 93. § (1) bekezdése úgy rendelkezett, hogy: "Az előzetes letartóztatás elrendeléséről a bíróság végzéssel határoz." Ugyancsak a bíróság döntött az előzetes letartóztatás meghosszabbításáról. Ez utóbbit a 95. § (1) bekezdése szabályozta, ami így szólt: "... Az előzetes letartóztatást a helyi bíróság egy alkalommal, legfeljebb két hónappal meghosszabbíthatja. Három hónap eltelte után az előzetes letartóztatást a megyei bíróság egyesbíróként eljárva, két alkalommal, legfeljebb az előzetes letartóztatás elrendelésétől számított egy év elteltéig meghosszabbíthatja. Ezt követően az előzetes letartóztatást a Legfelsőbb Bíróság hosszabbíthatja meg." 

2.	A nyomozás elrendelésének megalapozottságát nem vontam kétségbe, mivel az országgyűlési biztos nem büntetőügyben eljáró hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a nyomozó hatóságok helyett történő további mérlegelésére. A mérlegelési jogkör természetesen nem korlátlan. Alkotmányossági probléma akkor merül fel a mérlegeléssel összefüggésben, ha az alkotmányos elveket vagy jogokat sért. A vizsgált ügyben ilyen jogsérelem nem merült fel. Ezekre figyelemmel - tekintettel arra is, hogy a szóban forgó nyomozás során alkalmazott Be. 130. § (1) bekezdése szerint a főszabály az volt, hogy a nyomozást a nyomozó hatóság vagy az ügyész határozattal rendelte el - a panaszos által sérelmezett nyomozást elrendelő határozat jogszerűségét nem vitattam. Ezen határozat ellen egyébként a Be. 148. § (2) bekezdése is kizárja a jogorvoslati lehetőséget. A panasz ezen részében tehát nem állapítottam meg a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a tisztességes eljárással összefüggő alkotmányos visszásságot. 

3.	 Megállapítottam az iratokból, hogy a Budapesti XVIII. és XIX. kerületi Ügyészség 1998. december 2-án vádiratot nyújtott be a bírósághoz a panaszos fia ellen. A vádirat szerint  az őrizetbevétel kezdő időpontja 1998. június 10., az előzetes letartóztatásé pedig június 13. volt. A fogvatartás kezdete és az ügy bíróság elé kerülése között tehát mintegy 6 hónap telt el. Ez az időintervallum azonban önmagában nem alkalmas alkotmányos joggal összefüggő visszásság megállapítására különösen akkor, ha figyelembevesszük a vádiratban szereplő, vádtárgyává tett cselekmények számszerűségét és a különböző tényállásokat (orgazdaság, csalás, magánokirat-hamisítás, közokirat-hamisítás). Ezek felderítése, bizonyítása időigényes volt. Egyébként már több jelentésben (pl. OBH 4548/1999.) megállapítottam, hogy a nyomozás elhúzódása önmagában nem okoz alkotmányos visszásságot, mivel adott körülmények között szükséges és megalapozott lehet a több hónapig tartó eljárás. Ezért a beadvány szóban forgó részében mellőztem a vizsgálatot.

4.	A vizsgálatra felkért fővárosi főügyész arról tájékoztatott, hogy a panaszos fiával szemben Nyom. 684/1998. szám alatt nyomozást folytató Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal az eljárás során foganatosított lefoglalásról, házkutatásról a Be. 115. § (1) bekezdésében előírtak szerint jegyzőkönyvet készített. A nyomozó hatóság nem mulasztotta el a bűnjeleket a büntetőeljárás során lefoglalt dolgok kezeléséről és nyilvántartásáról szóló - az 1/1993. (I. 13.) IM-BM-PM együttes rendelettel módosított - 117/1984. (IK. 12.) IM-BM-PM együttes utasítás 2. § (5) bekezdése szerinti bűnjeljegyzéken sem feltüntetni. A főügyészi vizsgálat során nem merült fel annak gyanúja, hogy a lefoglalást végző nyomozó hivatal a gépkocsival együtt olyan tárgyat is lefoglalt volna, amely nem szerepel a bűnjeljegyzéken. 
	A főügyész válaszát elfogadtam, a panaszos által sérelmezett lefoglalással és bűnjeljegyzékkel összefüggésben nem állapítottam meg a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog sérelmét. 
	Megjegyzem, hogy a vádirat tartalmazza a bűnjeljegyzéken szereplő, lefoglalt tárgyakat, sőt azt is, hogy az ügyész a lefoglalt tárgyakkal kapcsolatban milyen indítványt tett a bíróságnak. A vádiratnak a bírósághoz való benyújtása időpontjától a lefoglalással kapcsolatos döntések meghozatala a bíróság határkörébe került. Így - a már hivatkozott Obtv. 29. § (1) bekezdés f) pontja alapján - ebben a körben sincs hatásköröm a további vizsgálatra. Természetesen amennyiben a panaszos fia úgy véli, hogy a nyomozó hivatal által végrehajtott lefoglalás során kár érte, jogosnak vélt kárigényét polgári bíróság előtt érvényesítheti. A panaszos fiának ezen jogát megállapításaim nem érintik.

5.	A fővárosi főügyész válaszában arról is értesített, hogy a panaszos fia fogvatartásának idejére az ügyészi szervek semmiféle korlátozást nem írtak elő. A fogvatartott sem a nyomozó hivatalban, sem a büntetés-végrehajtást felügyelő ügyésznél nem terjesztett elő sem a telefonálás, sem a levélborítékok és postai bélyegek visszatartásával kapcsolatban panaszt. Legalábbis ennek írásbeli nyoma nincs.
	A főügyész ezen megállapításait sem vontam kétségbe, hiszen - írásbeliség hiányában - azt utólag nem lehet bizonyítani, hogy az ügyészi szervek korlátozták volna a panaszos fiának családjával és barátnőjével való bármilyen nemű kapcsolattartását. Az országgyűlési biztosnak egyébként sincs módja, sem lehetősége ennek tisztázása érdekében további bizonyítási eljárást folytatni, illetve bizonyítékokat beszerezni. Így a szóban forgó tárgykörben azokra a bizonyítékokra hagyatkoztam, melyeket a panasz és a főügyész tájékoztatása tartalmazott. Ezekre tekintettel - mivel azok ellentmondanak egymásnak - ugyancsak mellőztem a panaszos fia alkotmányos jogaival kapcsolatos visszásság megállapítását.

6.	A főügyész vizsgálata során megállapította továbbá, hogy a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal a panaszos fiának meghatalmazott védője által írásban előterjesztett több indítványát a büntető eljárási szabályok vonatkozó előírásait figyelmen kívül hagyva bírálta el. Az ügyintéző ugyanis nem hozott határozatot az indítványok elutasításáról. Ezzel megfosztotta a panaszost és a védőt a jogorvoslati jogtól. A fegyelmi felelősség megállapítása céljából a főügyész külön vizsgálatot folytatott. Annak eredményeként az ügy előadóját megrovás fegyelmi büntetéssel sújtotta. Az előadó a fegyelmi büntetés ellen kifogással nem élt, abba belenyugodott.
	A főügyész szóban forgó válaszát és tett intézkedését elfogadtam. Megállapítottam, hogy a panaszos fia ellen folyamatban volt nyomozás ügyésze a jogorvoslathoz való alkotmányos joggal összefüggő visszásságot okozott, amikor a panaszos fia meghatalmazott védőjének indítványairól nem hozott határozatot, és nem biztosította a panaszos fiát és védőjét megillető, a Be. 148. § . (1) bekezdésében biztosított panaszjogot. Tekintettel azonban arra, hogy a fővárosi főügyész vizsgálatom során, saját hatáskörben felismerte az alkotmányos joggal összefüggő visszásságot és felelősségre vonta a visszásságot okozó ügyészt, ajánlást nem teszek. A hasonló jellegű mulasztások jövőbeni elkerülése érdekében azonban az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. (Obtv.) 17. § (1) bekezdésére hivatkozva, felkérem a Fővárosi Főügyészség vezetőjét, hogy hívja fel az alárendeltségében működő ügyészek figyelmét a jogszabályoknak megfelelő eljárási rend betartására.

7. 	Vizsgálatom során a panaszost nyilatkozattételre hívtam fel és tájékoztattam arról, hogy nyilatkozatát nyolc napon belül terjessze elő, ellenkező esetben panasza azon részében is megszüntetem a vizsgálatot, amely a büntetés-végrehajtási intézetben elhelyezett fia kapcsolattartását és orvosi ellátását érintette. A nyilatkozatot azért kértem, mert a panasz előterjesztése óta hosszabb idő eltelt és esetleg a panaszos sérelmei megoldódtak vagy megszűntek. A panaszos - a tértivevény tanúsága szerint - felszólító levelemet  2000. augusztus 3-án átvette, de kérésemnek nem tett eleget. Ezért a panasz szóban forgó részében a vizsgálatot megszüntetem.
	Megállapításaimról a Fővárosi Főügyészség vezetőjét és a panaszost a jelentés megküldésével értesítem. A jelentést tájékoztatásul megküldöm a legfőbb ügyésznek is. 

Budapest, 2000. október 3.

Gönczöl Katalin