OBH 5849/1998., 7345/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos pécsi ügyvéd a nyomozóhatóságtól a meghatalmazásának becsatolása előtt meghallgatott tanúk vallomásairól készült jegyzőkönyvek megtekintését és kiadását kérte.  A vizsgáló a kérés teljesítését megtagadta. Az ügyvéd emiatt tett panaszát a városi és a megyei ügyészség is elutasította. A nyomozóhatóság és az ügyészség álláspontja szerint a nyomozás befejezése előtt a Be. csak a meghatalmazás becsatolása után keletkezett tanújegyzőkönyvek megismerését teszi lehetővé a védő számára.
	Egy másik panaszos a Győr-Moson-Sopron Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal eljárása miatt azonos tartalmú panasszal élt.
	A panaszok alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.	

Érintett alkotmányos jog:
Védelemhez való jog (Alk. 57. § (3) bek.)
Diszkrimináció mentes eljáráshoz való jog (Alk. 70/A. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
44. § (4) A terhelt az ügy iratait a nyomozás befejezését követően megtekintheti. A nyomozás során is megtekintheti a saját vallomásáról és azokról az eljárási cselekményekről készült iratokat, amelyeknél jelen lehetett, továbbá a szakvéleményt, az egyéb iratokat pedig akkor, ha ez a nyomozás érdekeit nem sérti.
52. § (3) A védő iratmegtekintési jogára a 44. § (4) bekezdése irányadó.
134. § (1) A védő a gyanúsított és a tanú kihallgatásánál jelen lehet, a kihallgatotthoz kérdéseket intézhet. E jog gyakorlása a gyanúsított, illetőleg a tanú kihallgatását nem késleltetheti.
(3) A gyanúsított, a védő és a sértett jelen lehet a szakértő meghallgatásánál, a szemlénél, a helyszínelésnél, a bizonyítási kísérletnél és a felismerésre bemutatásnál. A felsoroltak értesítése mellőzhető, ha a késedelem veszéllyel jár.
(4) Aki nyomozási cselekménynél a (3) bekezdés értelmében van jelen, indítványt terjeszthet elő és észrevételt tehet.

4/1991. (III. 14) IM-BM együttes rendelet a büntetőeljárás során keletkezett iratokból másolat adásáról
1. § (1) A büntetőeljárás során keletkezett iratokról - ideértve az eljáró hatóság által beszerzett, illetőleg a büntetőeljárásban részt vevő személyek által becsatolt iratokat is - az a hatóság, amely előtt a büntetőeljárás folyamatban van a terhelt, a védő, a törvényes képviselő, a sértett, a magánvádló, a magánfél, az egyéb érdekelt valamint a sértett a magánfél, és az egyéb érdekelt képviselője kérésére nem hiteles másolatot, külön kérelmére hiteles másolatot ad.
3. § (1) A nyomozás befejezéséig az 1. § (1) bekezdésében felsoroltak csak olyan nyomozási cselekményről készült iratról kaphatnak másolatot amelyen jelen lehettek. A nyomozás befejezése után a nyomozás iratairól a 2. és 4. §-ban foglalt korlátozással adható másolat.
(2) A sértett illetőleg a tanú vallomását tartalmazó nyomozási iratról készült másolaton nem tüntethetők fel a sértett illetőleg a tanú személyi adatai.
1998. évi LXXXVIII. törvény a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény módosításáról
22. § A Be. a következő alcímekkel és 119/B-119/C. §-sal egészül ki:
"Másolat készítése a hatóság iratairól
119/B. § (1) A büntetőeljárás során keletkezett iratokról - ideértve az eljáró hatóság által beszerzett, illetőleg a büntetőeljárásban részt vevő személyek által becsatolt iratokat is - az a hatóság, amely előtt a büntetőeljárás folyamatban van, a terhelt, a védő, a törvényes képviselő, a sértett, a magánvádló, a magánfél, az egyéb érdekelt, valamint a sértett, a magánfél és az egyéb érdekelt képviselője kérelmére - az őket érintő körben - tizenöt napon belül másolatot ad ki.
(3) A nyomozás befejezéséig az (1) bekezdésben felsoroltak csak olyan nyomozási cselekményről készült iratról kaphatnak másolatot, amelyeknél jelenlétüket e törvény lehetővé teszi. A terhelt és a védő a nyomozás során is másolatot kaphat a szakvéleményről, az egyéb iratokról pedig akkor, ha ez a nyomozás érdekeit nem sérti.
(4) A (3) bekezdés szerinti iratokról a terhelt és a védő akkor is másolatot kaphat, ha az eljárásba a terheltet később vonták be, illetőleg az eljárásba a védő később kapcsolódott be.
(6) A sértett, illetőleg a tanú vallomását tartalmazó nyomozási iratról készült másolaton nem tüntethetők fel a sértett, illetőleg a tanú személyi adatai.
         
Megállapított tényállás:               
	A panaszos védence ellen a Baranya Megyei Rendőrfőkapitányság folytatott büntetőeljárást. A védő meghatalmazása becsatolását követően kérte a nyomozó hatóságot, hogy a meghatalmazása előtt keletkezett tanúkihallgatások jegyzőkönyveit megtekinthesse és azokról kapjon másolatot. A nyomozó hatóság a kérelem teljesítését a Be. rendelkezéseire hivatkozva megtagadta. A védő az elutasítás miatt panasszal élt a városi ügyészségen, majd a panasz elutasítását követően felügyeleti kérelmet terjesztett elő a Baranya Megyei Főügyészségen. A megyei főügyész a sérelmezett határozat megváltoztatására nem látott lehetőséget, a kérelmet elutasította.
	A másik panaszos az alapos gyanú közlésekor nem választott védőt. A büntetőeljárás folyamatában adott meghatalmazást védőjének. A hatóság a védő meghatalmazása előtt kelt két tanúkihallgatási jegyzőkönyvbe nem engedett betekintést. Panaszának a Győr-Moson-Sopron Megyei Főügyészség B. 2124/1998. sz. határozatában helyt adott, azonban a határozat indoklása nem volt egyértelmű. Eszerint: "A védő joga a tanúkihallgatáskor való jelenlét is, és az erről készült jegyzőkönyvek megismerésének joga az olyan vallomások tekintetében illetik meg, amelynek felvételére a kirendelése vagy a meghatalmazásának csatolása után került sor. Ezek a szabályok irányadóak akkor is, ha a védő személyében - adott esetben - a nyomozás menetében változás történt. Tehát a védő kérheti az előtte kirendelés alapján működő védő - feltéve ha volt ilyen - tevékenységének tartama alatt készült tanúvallomások megismerését, azoknak a másolatát, természetesen a megfelelő összegű illetékbélyeg lerovása után." 
	A panasznak formailag helyt adó, de tartalmilag nem értelmezhető határozat ellen a védő felügyeleti panaszt nyújtott be a Legfőbb Ügyészség Nyomozás Felügyeleti Főosztályára. A panaszt a Nyomozás Felügyeleti Főosztály elutasította.
    
A vizsgálat megállapításai:
	I. Vizsgálatom során figyelembe vettem a korábbi hasonló tárgyú panaszok ügyében tett megállapításokat. Az OBH 4024/1996. számú ügyben két ügyvédi kamara vezetője sérelmezte, hogy egyes nyomozó szervek a folyamatban lévő ügy iratainak megtekintését és azokról másolat készítését csak a meghatalmazás, illetve kirendelés időpontját követően keletkezett iratokra engedélyezik. Kifogásolták azt is, hogy a kirendelt védők, anyagi fedezet hiányában, nem jutnak hozzá a nyomozási iratok másolatához. 
	A beadvány alapján megállapítottam a védelemhez és a jogbiztonsághoz való jog, valamint a különbségtétel nélküli eljárás tilalma elvének sérelmét. A feltárt alkotmányos visszásságok miatt ajánlást tettem az Országos Rendőr-főkapitányság, a Vám- és Pénzügyőrség Országos Parancsnoksága vezetőjének, valamint a legfőbb ügyésznek, hogy belső rendelkezésben hívják fel a felügyeletük alá tartozó nyomozó szervek figyelmét a panasszal érintett jogszabályok maradéktalan betartására. Az igazságügy- és a belügyminiszternek is tettem ajánlást. Ebben kértem, hogy módosítsák a büntetőeljárás során keletkezett iratokból való másolat adását szabályozó IM-BM együttes rendeletet oly módon, hogy a kirendelt védő számára váljék lehetővé az iratmásolat díjmentes igénylése. Indítványoztam továbbá az igazságügyminiszternek, hogy vizsgálja felül a büntetőeljárás során kirendelt védő díjáról és költségeiről szóló IM rendeletet, és módosítsa úgy, hogy a büntetőeljárás során kirendelt védő készkiadásait az állam viselje.
	Az igazságügyminiszter - a hatályos jogszabályok mellett - az IM-BM együttes rendelet szükséges módosításán kívül nem támogatta az ajánlást. A belügyminiszter egyetértett azzal, hogy az iratok megismeréséhez fűződő jog a védőt ex tunc hatállyal illeti meg, illetve, hogy az esélyegyenlőség elvének a gyanúsított vagyoni helyzetétől függetlenül is érvényesülnie kell. A Vám- és Pénzügyőrség országos parancsnoka nem foglalt állást az ajánlásról, felterjesztette azt a pénzügyminiszternek. Utóbbi késedelmesen válaszolt és nem fogadta el az ajánlást, amelyet azonban fenntartottam. Az országos főkapitány és a legfőbb ügyész nem adott ki belső rendelkezést, úgy ítélték meg, hogy a hatályos büntetőeljárási törvény megfelelő alapot szolgáltat a gyakorlathoz. A pénzügyminiszteri válasz kivételével - figyelemmel az eljárási törvény várt módosításaira is - a válaszokat tudomásul vettem.
	A jelenlegi panasz jelzi, hogy a probléma nem oldódott meg. 

	II. Jelen ügyek vizsgálata során megállapítottam, hogy a büntetőeljárásban a védelmet megillető iratmegtekintési és iratmásolat kérési jog gyakorlására vonatkozó eljárási szabályokat - a kirendelés vagy meghatalmazás előtti nyomozati cselekmények tekintetében - a nyomozó hatóságok eltérően értelmezték. Erre utal, hogy mindkét ügyben a panaszosok hivatkoztak olyan, más ügyekben keletkezett ügyészi határozatokra, amelyek a megtekintési kérelmeknek helyt adtak. Az eltérő értelmezés oka, hogy a védő iratmegtekintési jogát az eljárási szabályok lényegében a terhelt jelenléti jogához, illetve a nyomozás érdekeihez kötötték. 
	A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény szerint a panaszokban érintett védői jogok a következők: 
	- jelenléti jog (Be.134. §). A védő kirendelése vagy meghatalmazásának becsatolása után jelen lehet a gyanúsított és a tanú kihallgatásánál. Jelen lehet a szakértő meghallgatásánál, a szemlénél, a helyszínelésnél, a bizonyítási kísérletnél és a felismerésre bemutatásnál is. 
	- iratmegtekintési jog (Be. 52. § (3) bek.). A terhelt iratmegtekintési jogához igazodik, amelyet a Be. 44. § (4) bek. fogalmaz meg. A terhelt a saját kihallgatásáról készült jegyzőkönyvet tekintheti meg, továbbá  a szakértő meghallgatásáról, a szemléről, a helyszínelésről, a bizonyítási kísérletről és a felismerésre bemutatásról készült iratokat, mivel ezeken jelen lehet. A terhelt és a védő is megtekintheti a szakvéleményt. A terhelt a tanú kihallgatásán nem lehet jelen, ezért a tanúvallomásokról készült jegyzőkönyveket sem tekintheti meg, csak a nyomozás befejezését követően.
	Az iratmásolat kérésének jogát a 4/1991. (III. 14) IM-BM együttes rendelet szabályozza. A rendelet 3. § (1) bek. szerint a védő (a terhelthez hasonlóan) csak olyan nyomozási cselekményről készült iratról kaphat másolatot, amelyen jelen lehetett. 
	A Be. alapelvei szerint a terheltet megilleti a védelem joga és érdekében az eljárás bármely szakaszában védő járhat el. Az eljáró hatóság birtokában lévő, a nyomozási cselekményekről és tanúkihallgatásokról készült iratok megismerésének joga a védelem jogának lényeges tartalmához tartozik, tekintve, hogy enélkül a védelem nem tudja ellátni a feladatát. A védelem jogainak lényeges tartalmát a törvény sem korlátozhatja.
	A Be. 51. § szerint a védő köteles a terhelt érdekében minden törvényes védekezési eszközt és módot késedelem nélkül felhasználni, a terheltet a védekezés törvényes eszközeiről felvilágosítani, jogaira kioktatni és a terheltet mentő, illetőleg a felelősségét enyhítő tények felderítését elősegíteni. A védő egyrészt a terhelt képviselője, másrészt a büntetőeljárás önálló résztvevője, aki részben a terhelt akaratától független funkciókat is teljesít. Feladata, hogy a terhelt érdekében - a terhelt ártatlanságának tanúsítása, vagy cselekményének enyhébb megítélése céljából - minden törvényes védekezési eszközt és módot késedelem nélkül felhasználjon. Éppen ezért indítványait, észrevételeit nyomban köteles előterjeszteni, amint arra lehetősége nyílik. Ennek a kötelezettségének csak akkor tud eleget tenni, ha birtokában van azoknak a védencét terhelő adatoknak, amelyeket a hatóság is ismer és amelyeket az eljárási szabályok szerint egyébként ő is ismerhetne. 	   
	A sérelmezett eljárásokban a később bekapcsolódó védőkkel, illetve védenceikkel szemben diszkriminációt jelentett, hogy a meghatalmazás vagy a kirendelés időpontja határozta meg az általuk megismerhető iratokat. Azokban az esetekben, amikor a védő kirendelése nem kötelező és a terhelt anyagi vagy egyéb okokból nem kérte védő közreműködését, illetve meghatalmazott védőről sem gondoskodott, önhibáján kívül hátrányos helyzetbe került. Az eljárási szabályok nem rendelkeznek arról, hogy a terheltet kioktatása során figyelmeztetni kellene arra is, hogy ha nem él a védőválasztás jogával, később a nyomozás során sem ismerheti meg azokat az iratokat, amelyeket a védője megtekinthetne, feltéve, hogy az eljárás kezdetétől fogva látja el védői feladatát. 
	A nyomozó hatóságoknak a panaszokkal érintett gyakorlata miatt az is előfordult, hogy a tanúk kihallgatása megelőzte a gyanúsított kihallgatását. Ilyen esetekben a tanúk vallomását a védő nem ismerhette meg akkor sem, ha a gyanúsítás időpontjától kezdve kirendelték vagy attól kezdve rendelkezett meghatalmazással.

	III. A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény módosítására vonatkozó, 1999. március 1-én hatályba lépett 1998. évi LXXXVIII. törvény az eljárásba való bekapcsolódást megelőzően keletkezett iratokról is lehetővé teszi másolat adását a védő részére. A törvény azonban továbbra is tartalmazza a 4/1991. (III. 14) IM-BM együttes rendelet - a jelenléti és a másolatkérési (iratmegismerési) jogot keverő - ellentmondásos szabályait és változatlan feltételként határozza meg, hogy az iratmásolat kiadása nem sértheti a nyomozás érdekeit.
	A törvény indoklása arra utal, hogy az országgyűlési biztosok korábbi álláspontja - amely szerint a védelem jogainak jogszabályértelmezésen alapuló időbeli korlátozása alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot okozott - helytálló volt.
	Az 1998. évi LXXXVIII. törvény indoklása szerint: A törvény a Be. szabályait kiegészítve rendelkezik az eljárás során keletkezett iratokról történő másolat adásáról. A törvény egyértelművé teszi, hogy a másolathoz való jog az eljárásba később bekapcsolódó terheltet illetve védőt is megilleti. A törvény abból indul ki, hogy a Be. nem azt mondja ki, miszerint annak van iratmegtekintési joga, aki jelen volt, hanem a jelenlét lehetőségét adja meg, ami a jelenléti jog biztosítását jelenti, és nem egy aktuális tényállapot beállásához fűzi a jog biztosítását. Az iratmegtekintési joghoz nyilvánvalóan kapcsolódik a másolathoz való jog, amire nézve a törvény most kifejezetten rendelkezik. 
	A jelenléti és másolatkérési (iratbetekintési, iratmegismerési) jog elkülönítése azért fontos a védelem szempontjából, mert a védő jelenléti joga szűkül. A törvénymódosítás alapján a Be. 134. §-a (1) bekezdésének első mondata helyébe a következő rendelkezés lépett: "A védő a gyanúsított és - ha e törvény eltérően nem rendelkezik - a tanú kihallgatásánál jelen lehet, a kihallgatotthoz kérdéseket intézhet."  A különösen védett tanú kihallgatásánál azonban a Be.-nek a törvény 48. §-ával beiktatott 379/E. §-a (1) bekezdése szerint csak az ügyész lehet jelen. A különösen védett tanú minősítésének egyik feltétele (Tv.10.§ Be. 64/A. § c) pont), hogy személye, tartózkodási helye, vagy az a tény, hogy a nyomozó hatóság tanúként kívánja kihallgatni, a gyanúsított és a védő előtt ismeretlen legyen. 1999. március 1-től december 31-ig tehát a különösen védett tanú kihallgatásáról készült jegyzőkönyveken kívül a védő minden - az adott eljárásban keletkezett - tanúkihallgatási jegyzőkönyvet megtekinthet. 
	A jelenléti jog indokolt és elkerülhetetlenül szükséges korlátozása önmagában nem sérti a védelem jogait, amennyiben a törvény az iratmegtekintési és másolatkérési jogot korlátozás nélkül lehetővé teszi.

	IV. A 2000. január 1-én hatályba lépő 1998. évi XIX. törvény (új Be.) már csak a védő és a gyanúsított által indítványozott tanú kihallgatásán teszi lehetővé a védő jelenlétét (184. § (2) bek.), egyebekben az 1973. évi I. törvény jelenleg is hatályos szövegét tartalmazza. Nem szerepel benne az iratmásolatok kiadására vonatkozó, most hatályba lépett módosítás sem. 
	Az 1998. évi XIX. törvény (új Be.) 185. § (1) bek. szerint: A gyanúsított, a védő és a sértett jelen lehet a szakértő meghallgatásánál, a szemlénél, a bizonyítási kísérletnél és a felismerésre bemutatásnál, indítványt terjeszthet elő és észrevételt tehet, a szakértő meghallgatásánál kérdések feltevését is indítványozhatja. A felsoroltaknak a nyomozási cselekményről való értesítése kivételesen mellőzhető, ha ezt a nyomozási cselekmény sürgőssége indokolja.
186. § (1) Aki a nyomozási cselekményen jelen lehet, az arról készült jegyzőkönyvet nyomban megtekintheti.
(2) A gyanúsított, a védő és a sértett a nyomozás során is megtekintheti a szakvéleményt, az egyéb iratokat pedig akkor, ha az a nyomozás érdekeit nem sérti.
(3) A gyanúsított és a védő jogosult arra, hogy azokról az iratokról, amelyeket megtekinthet, másolatot kapjon.
	A törvény szövege alapján megállapítható, hogy a védő jelenléti joga a jelenlegihez képest tovább korlátozódik. A betekintés joga ismét a jelenléthez kötődik. A kirendelés vagy meghatalmazás előtti iratokba való betekintés vagy másolatkérés lehetőségéről a törvény nem szól. Az iratmegismerés, másolatkérés jogának biztosítása nélkül - a jelenléti jog korlátozása miatt - a nyomozás során a védelem nem tudja ellátni az Alkotmányban biztosított és a büntetőeljárás alapelveiben meghatározott feladatát.
	A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény 604. § (2) bek. szerint felhatalmazást kap az igazságügyminiszter, hogy a büntetőeljárás során keletkezett iratokból másolat adását a belügyminiszterrel együttesen és a legfőbb ügyésszel egyetértésben, rendeletben szabályozza. A rendelet megalkotásánál figyelembe kell venni, hogy alapvető jog lényeges tartalmát törvény sem korlátozhatja. Erre tekintettel a védelem jogait érintő lényeges szabályokat nem a rendeletben, hanem a törvényben kell - az alkotmányos követelményeknek megfelelően - szabályozni.

	V. Az Alkotmánybíróság 6/1998. (III. 11.) AB határozatában rámutatott arra, hogy "az Alkotmány 57. § (3) bekezdésében biztosított védelemhez való jog a terhelt és a védő jogaiban ölt testet. A terheltnek joga van ahhoz, hogy saját magát megvédje, és ahhoz is, hogy választása szerinti védőt vegyen igénybe (akinek költségeit adott esetben az államnak kell viselnie). A védelemhez való jog alkotmányos megítélése csakis a terhelt és a védő jogainak együttes szemlélete alapján lehetséges. Ez a megközelítés összhangban van az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezmény (a továbbiakban: Emberi Jogok Európai Egyezménye) gyakorlatával."
	"Utalt az Alkotmánybíróság azonban arra is, hogy csak a védelemhez való jognak az elkerülhetetlenül szükséges, arányos és a lényeges tartalmat nem érintő korlátozása felel meg az alkotmányosság követelményeinek (ABH 1991, 418-419).
	Az Alkotmány 57. §-ának (3) bekezdéséből ilyen módon levezetett követelmények teljes összhangban állnak a védelem jogára vonatkozó nemzetközi kötelezettségeinkkel is, amelyek szerint eleve a védelemhez való jognak ez a tág értelmezése a kiindulópont. Mind a Polgári és Politikai Jogok Egyezségokmánya [14. Cikk 3. b)], mind az Emberi Jogok Európai Egyezménye [6. Cikk 3. b)] (a kihirdetett magyar szövegekkel ellentétben) egyező szóhasználattal írják elő a bűncselekménnyel vádolt minden személy számára feltétlenül megadandó "minimális" jogok között, hogy az "legalább" "megfelelő idővel és lehetőséggel rendelkezzék védelme előkészítésére", illetve "rendelkezzék a védelmének előkészítéséhez szükséges idővel és eszközökkel" (az egyezmények szövege szerint: "to have adequate time and facilities for the preparation of his defence", illetve "a disposer du temps et des facilités nécessaires a la préparation de sa défense"). Ezek az eszközök vagy lehetőségek pedig felölelnek minden olyan "elemet", amely a büntető felelősség alóli mentesülést vagy a büntetés csökkentését szolgálhatja, s amelyeket a hatáskörrel rendelkező hatóságok gyűjtöttek vagy gyűjthetnek össze.
	Teljesen egyértelmű, hogy ezek az "eszközök" és "elemek" magukban foglalják az iratok tartalmának megismeréséhez való jogot. Így van ez nemcsak az említett egyezmények gyakorlatában, hanem - mint a Be.-ben is - általában a büntetőeljárási kódexekben is. Az Alkotmánybíróság a hatékonyság és a védelemre való felkészülés biztosításának követelménye miatt már 1991-ben úgy értelmezte az iratbetekintést, hogy az a puszta megismerésen túl az irat "birtoklását" is magába kell, hogy foglalja."
	"Az alapjogok korlátozásának e jogok lényeges tartalma a határa: az Alkotmány 8. § (2) bekezdése kimondja, hogy alapvető jog lényeges tartalmát törvény sem korlátozhatja. Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint valamely alapjog lényeges tartalmát az a korlátozás sérti, amely - valamely más alapvető jog vagy alkotmányos cél érdekében - nem elkerülhetetlenül szükséges, továbbá, ha szükséges is, a korlátozás által okozott jogsérelem az elérni kívánt célhoz képest aránytalan."

	Összegezve: A büntetőeljárás során a védői kirendelés vagy meghatalmazás becsatolása előtt végzett eljárási cselekmények irataiba való betekintés és másolat kérés jogának korlátozása alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz a védelemhez való joggal és a diszkrimináció tilalmával összefüggésben.
	Az igazságügyminiszter feladat- és hatásköréről szóló 157/1998. (IX. 30.) Korm. rendelet szerint az igazságügyminiszter gondoskodik arról, hogy a jogszabályok összhangban legyenek a Magyar Köztársaság Alkotmányával - az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot az igazságügyminiszter orvosolhatja.
   
	Ajánlás:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. § alapján ajánlom az igazságügyminiszternek, hogy az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság orvoslása érdekében kezdeményezze, hogy a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény kiegészüljön a védő iratmegismerési és másolatkérési jogára vonatkozó - az eljárásba való bekapcsolódását megelőzően keletkezett iratokra is kiterjedő - szabályokkal és ezekkel kapcsolatban a nyomozás érdekeinek sérelmét meghatározó törvényi értelmezéssel. Ajánlásommal kapcsolatos érdemi állásfoglalásáról, illetve esetleges intézkedéséről hatvan napon belül értesíteni szíveskedjék. 
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 17. §-ára tekintettel felhívom  a legfőbb ügyész, a belügyminiszter és a pénzügyminiszter figyelmét, hogy irányítási jogkörükben gondoskodjanak a büntetőeljárás szabályait módosító 1998. évi LXXXVIII. törvény iratmásolatok kiadására vonatkozó rendelkezéseinek alkalmazásáról a nyomozó hatóságoknál folyamatban lévő eljárásokban. Intézkedéseikről kérem szíves tájékoztatásukat. 

Budapest, 1999. március 6.

Gönczöl Katalin