OBH 5664/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó:  dr. Varga Zs. András

Az eljárás megindítása
	Hivatalomhoz intézett beadványában a rendőrtiszt panaszos azt kifogásolta, hogy az ellene indított, majd megszüntetett büntetőeljárás során a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (a továbbiakban: Be.) szabályai keveredtek a titkos ügykezelés szabályaival, ezért védelemhez való jogát korlátozták, a nyomozási iratokat csak az ügyészséghez benyújtott panaszainak elbírálását követően ismerhette meg. Mivel a beadványban leírt sérelem összefüggésben áll a Magyar Köztársaság Alkotmányának 57.§ (3) bekezdésében biztosított védelemhez való joggal, az ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16.§ (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam.
A vizsgálat során az ügyészségtől bekértem a nyomozás során keletkezett iratokat.

A megállapított tényállás
	A panaszos ellen a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal a Btk. 225.§-ába ütköző hivatali visszaélés bűntette miatt büntetőeljárást indított. A gyanúsítás során - 1998 februárban - a panaszossal, mint terhelttel csak a gyanút közölték, az arra okot szolgáltató adatokat sem akkor, sem később nem ismertették vele. Az eljárás során a nyomozó hatóság tanúkihallgatásokat és szembesítéseket foganatosított, és telefontársaságoktól a panaszos által használt telefonszámokkal összefüggő adatokat szerzett be. A nyomozás eredményeként az eljárást a Be. 139.§ (1) bekezdés b/ pontja alapján - mivel bűncselekmény elkövetése nem volt megállapítható - megszüntették.
	A határozat ellen a terhelt azért jelentett be panaszt, mert álláspontja szerint a bűncselekményt nem követte el, arra utaló tárgyi bizonyíték nem is került elő, ezért a nyomozást nem bizonyítottság, hanem bűncselekmény hiányában kellett volna megszüntetni. Sérelmezte továbbá, hogy nem tudhatta meg, hogy az eljárás mikor, minek alapján indult, illetve az iratokat a nyomozás befejezését követően sem ismerhette meg, így az alapos gyanú megállapításának okáról csak szóbeli információt kapott. A panaszt a Fővárosi Főügyészség elutasította. A határozat indokolása szerint a nyomozást megszüntető határozat ismertette a felmerült bizonyítékokat, és a panaszos lehetőséget kapott arra, hogy betekintsen az iratokba. A megszüntető határozat ugyan nem tartalmazza azt, hogy az eljárás mikor és miért indult, ez azonban nem teszi megalapozatlanná, továbbá a nyomozó hatóság a panaszost szóban erről is tájékoztatta. Mivel az eljárásra okot adó irat államtitok minősítéssel volt ellátva, célszerűségből az annak tartalmára utaló más dokumentumokat is titkosítani kellett.
	A panaszt elutasító határozat miatt a terhelt a Legfőbb Ügyészséghez fordult. Beadványában továbbra is azt kifogásolta, hogy a nyomozati iratokat eredetileg arra hivatkozással nem mutatták meg neki, hogy az titkos. Panaszát követően, annak elbírálása után megtekinthette a TÜK számon folytatott nyomozás iratait. Kifogásolta továbbá, hogy a nyílt büntetőeljárás során titkosan nyomoztak, a nyomozás megszüntetésekor nem ismerhette meg az iratokat, ezért első panaszát is csak részinformációkra alapozhatta. Fenntartotta, hogy a bűncselekményt nem követte el, és a felmerült bizonyítékokat is részletesen értékelte. A beadványt - mint újabb panaszt - a Legfőbb Ügyészség a rendelkező rész pontosítása mellett elutasította. Megállapította, hogy az eljárás során felmerültek olyan adatok, amelyek a bűncselekmény gyanúját megalapozták. A későbbiekben beszerzett bizonyítékok ugyan nem támasztották alá kétséget kizáróan a bűncselekmény elkövetését, ezt azonban a nyomozó hatóság helyesen értékelte bizonyítottság hiányaként. Pontosította azonban a megszüntetés okát Be. 139.§ (1) bekezdés b/ pont I. fordulatra.
	Hivatalomhoz intézett beadványában a panaszos az alábbiakat kifogásolta:
	1.   A bűncselekményt nem követte el, ezért a nyomozást nem bizonyítottság, hanem bűncselekmény hiányában kellett volna megszüntetni, erre irányuló panaszait azonban elutasították. Kifogásolta továbbá a bizonyítékok értékelését.
	2.   Nem kapott magyarázatot arra, hogy milyen jogszabályok alapján történt a TÜK-nyomozás, azt csak célszerűséggel indokolták, és erre vonatkozó felvetésére a Legfőbb Ügyészség nem is válaszolt.
	3.   A nyomozás befejezésekor az iratokat csak részben ismerhette meg, ezért első panaszát hiányos információkra volt kénytelen alapozni. A későbbiekben ezeket megismerhette, de nem készíthetett róluk fénymásolatot és nem is jegyzetelhetett.

A vizsgálat megállapításai
	1.   A Be. 5.§ (1) bekezdése értelmében a büntetőügyekben eljáró hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Az országgyűlési biztosok a büntetőeljárások vonatkozásában a Be. szabályára figyelemmel többször megállapították, hogy nem mérlegelhetik az eljárás során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatják meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső során az Alkotmánynak megfelelően járt-e el; intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot - így a bizonyítékok feltűnően egyoldalú értékelése, bizonyítási indítványok figyelmen kívül hagyása, vagy más eljárási jogosultság megsértése következtében a beadványt tevő alkotmányos jogát érte-e sérelem, vagy megállapítható-e ennek közvetlen veszélye (OBH 2575/1996., OBH 4574/1997., OBH 10326/1997.).
	A szóban forgó esetben a nyomozás iratainak áttekintése alapján megállapítható, hogy a panaszossal szemben megfogalmazott gyanút tanúvallomás és a telefontársaságoktól származó információk alátámasztották, több más tanúvallomás és szembesítés azonban cáfolta ezt.  Az összes bizonyíték összevetése után mérlegelés alapján dönthető el, hogy azok együttesen alkalmasak-e a felmerült gyanú kétséget kizáró bizonyítására. Arra az esetre, ha a bizonyítékok erre nem alkalmasak, a büntetőeljárásról szóló törvény 139.§-a többféle döntést tesz lehetővé: a mérlegelés eredményeként a hatóság - többek között - kijelentheti, hogy
	-  a cselekmény nem bűncselekmény,
	-  a bűncselekményt nem a gyanúsított követte el,
	-  a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése,
	-  a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg az elkövető kiléte,	    	
	-  a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg az, hogy a bűncselekményt a gyanúsított követte el.
	A panaszos ellen folytatott eljárás során felmerült bizonyítékok mérlegelése során nem tapasztaltam olyan feltűnő egyoldalúságot, amely a panaszos alkotmányos jogait, így különösen az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból eredi tisztességes eljáráshoz való jogát sértette volna, ezért visszásságot sem állapíthattam meg.
	Kétségtelen, hogy a különböző megszüntetési okok közötti választás lehetősége aggályos lehet, mivel olyan szubjektív értékelésekhez vezethet, mintha az ártatlanságnak lennének fokozatai: "ártatlan" és "nem bizonyítható, hogy bűnös". A jogszabályok értékelésére az Obtv. 25.§-a értelmében az országgyűlési biztosnak csak akkor van lehetősége, ha megállapítja, hogy a feltárt visszásság jogszabály fölösleges, nem egyértelmű rendelkezésére, illetve az adott kérdés jogi szabályozásának hiányára (hiányosságra) vezethető vissza. Feltárt visszásság hiányában tehát nincs lehetőségem a különféle megszüntetési okok létének értékelésére.
	Hangsúlyozom azonban, hogy az Alkotmány 57.§ (2) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban senki sem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg büntetőjogi felelősségét a bíróság jogerős határozata nem állapította meg. Az ártatlanság vélelme tehát oszthatatlan, nem rendelkezik fokozatokkal, ezért bármelyik megszüntetési okra alapozza a hatóság a határozatát, a terheltet egyaránt ártatlannak kell tekinteni. 
	2.   A büntetőeljárásról szóló törvény nem ismeri a "titkos nyomozás" vagy "TÜK nyomozás" fogalmát. Ez azonban nem jelenti azt, hogy a nyomozást megelőzően vagy annak során keletkezett minősített iratok ne élveznének különös védelmet. Ezt az államtitokról és a szolgálati titokról szóló 1995. évi LXV. törvény szabályozza:
"11.§ (1) A minősítésre jogosult, a titokbirtokos, továbbá a titokvédelmi felügyelő a feladat- és hatáskörében engedély nélkül hozzáférhet a minősített adathoz. (2)  Az (1) bekezdésben meghatározottakon kívül más személy, ideértve az érintettet is (Avtv.16.§), kizárólag a 2.§ (1) bekezdésének 7. vagy 8. pontjában meghatározott engedély alapján jogosult minősített adat megismerésére. (3) Ha a törvény másként nem rendelkezik, az érintett korlátozás nélkül megismerheti a szolgálati titokká minősített adatot. (...)
13.§ A 11. és 12.§ rendelkezései nem vonatkoznak arra, aki minősített adatot törvényi felhatalmazás alapján, az ott meghatározottak szerint ismerhet meg.
14.§ A minősített adatot tartalmazó irat egyéb adatainak, illetve önállóan kezelhető iratrészeinek megismerése nem korlátozható, amennyiben az ilyen adatok, illetve iratrészek a minősített adattól, a minősített adat felismerésének veszélye nélkül, arányos munkaráfordítással technikailag elkülöníthetők."
	A rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 63.§-a értelmében a rendőrség bűncselekmény elkövetésének megelőzésére, felderítésére, megszakítására, az elkövető kilétének megállapítására, elfogására, körözött személy felkutatására, tartózkodási helyének megállapítására, bizonyítékok megszerzésére - törvény keretei között - titokban információt gyűjthet. A titkos információgyűjtés során beszerzett adat a büntetőeljárásban a bizonyítási eszközként való felhasználásáig, továbbá a rendőrséggel együttműködő személy és a fedett nyomozó kiléte, az információgyűjtés ténye és technikai részlete államtitoknak minősül. Ezeket az adatokat tehát a nyomozás során is megilleti a különleges védelem. Kétségtelen, hogy a panaszossal nem közölték az eljárás során, hogy a fenti jogszabályok tették szükségessé a nyomozás egyes iratainak titkos kezelését a  nyílt nyomozásban is, továbbá erre vonatkozó kifogásaira a Legfőbb Ügyészség sem válaszolt, ám ez - figyelemmel arra, hogy a jogszabályok nyilvánosak, így azokat a panaszos is tanulmányozhatta volna - a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos jogával összefüggésben olyan csekély mértékű visszásságot okozott, hogy az ügyben további vizsgálat vagy ajánlás nem szükséges.
	Felhívom azonban az érintettek figyelmét arra, hogy a büntetőeljárás a legszélesebb alkotmányos és törvényi garanciákkal ellátott hatósági eljárás. Erre tekintettel az eljárásban résztvevők jogainak bármiféle korlátozására csak pontos jogszabályi rendelkezés alapján kerülhet sor, ezért a korlátozás nem indokolható célszerűséggel.
	3.   A szóban forgó esetben a panaszos irat-megismerési jogát a nyomozás megszüntetését követően korlátozták. Mivel azonban a hatóság az iratok megismerését még a hivatalomhoz intézett beadvány benyújtását megelőzően saját hatáskörében lehetővé tette, az eljárás pedig a panaszost marasztaló döntés nélkül ért véget, az ügyben alkotmányos jog érintettsége hiányában további vizsgálatot nem folytathatok. Az iratmegismerés kérdésében általános vizsgálódásra pedig azért nincs szükség, mert az országgyűlési biztos OBH 8528/1997. számú jelentésében megfogalmazott ajánlás következtében a kérdést szabályozták. Az 1998. évi LXXXVIII. törvény 1999. III. 1-jei hatállyal módosította a büntetőeljárásról szóló törvényt, amely szerint:
"58/A.§  A büntetőeljárás során a terhelt, a védő, a törvényes képviselő, a sértett, a magánvádló, a magánfél, az egyéb érdekelt, a sértett, a magánfél és az egyéb érdekelt képviselője jogosult megismerni azt az államtitkot és szolgálati titkot, amit olyan irat tartalmaz, amelyet e törvény szerint megtekinthet. (...)
119/B.§ (1)  A büntetőeljárás során keletkezett iratokról - ideértve az eljáró hatóság által beszerzett, illetőleg a büntetőeljárásban részt vevő személyek által becsatolt iratokat is - az a hatóság, amely előtt a büntetőeljárás folyamatban van, a terhelt, a védő, a törvényes képviselő, a sértett, a magánvádló, a magánfél, az egyéb érdekelt, valamint a sértett, a magánfél és az egyéb érdekelt képviselője kérelmére - az őket érintő körben - tizenöt napon belül másolatot ad ki.  (2)  A feljelentő részére csak a feljelentésről adható másolat.  (3)  A nyomozás befejezéséig az (1) bekezdésben felsoroltak csak olyan nyomozási cselekményről készült iratról kaphatnak másolatot, amelyeknél jelenlétüket e törvény lehetővé teszi. A terhel és a védő a nyomozás során is másolatot kaphat a szakvéleményről, az egyéb iratokról pedig akkor, ha ez a nyomozás érdekeit nem sérti.  (4)  A (3) bekezdés szerinti iratokról a terhelt és a védő akkor is másolatot kaphat, ha az eljárásba a terheltet később vonták be, illetőleg az eljárásba a védő később kapcsolódott be.  (5)  A terheltre vonatkozó erkölcsi bizonyítványról, adózására, jövedelmi és szociális helyzetére vonatkozó igazolásról, környezettanulmányról és orvosi iratról csak a terhelt, illetőleg a védő és a törvényes képviselő részére adható másolat.  (6) A sértett, illetőleg a tanú vallomását tartalmazó nyomozási iratról készült másolaton nem tüntethetők fel a sértett, illetőleg a tanú személyi adatai.  (7)  Nem adható másolat  a/ az eljáró hatóság határozatának tervezetéről,  b/ a bíróság tanácsülési jegyzőkönyvéről,  c/ a kisebbségi véleményen lévő bíró írásbeli véleményéről. 
Másolat készítése államtitkot vagy szolgálati titkot tartalmazó iratról.
119/C.§ (1)  Ha a 119/B.§ (1) bekezdésében felsoroltaknál az államtitokról és a  szolgálati titokról szóló 1995. évi LXV. törvény IV. és V. fejezetében foglalt szabályok megtartása nem biztosított, a (2) bekezdés rendelkezései irányadók.  (2) A 114/A.§ (3) bekezdése esetén a címzett kérelmére az államtitkot vagy szolgálati titkot tartalmazó iratról másolatot kell készíteni.  (3) Az (1)-(2) bekezdés estén az államtitkot vagy szolgálati titkot tartalmazó iratról készület másolatot a 119/B.§ (1) bekezdésében felsoroltak a hatóság épületéből nem vihetik ki. Az államtitkot vagy szolgálati titkot tartalmazó másolatot a hatóság őrzi, biztosítani kell, hogy a másolatot a 119/B.§ (1) bekezdésében felsoroltak a hatóság hivatali munkaidejében korlátozás nélkül tanulmányozhassák, és a bíróság hivatalos helyiségében az ügyben tartott tárgyalás idejére a másolat rendelkezésükre álljon."

Budapest, 2000. május 10.

Dr. Polt Péter