OBH 5551/1998., 5935/1998., 6359/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Haraszti Katalin

A vizsgálat megindulása:

	Az OBH. 5551/1998. számú beadványban a Magyar Emberi Jogi Központ (a továbbiakban: MEJOK) igazgatója azért fordult Hivatalomhoz, mert a Balassagyarmati Határőr Igazgatóság Közösségi Szállásán ( a továbbiakban: balassagyarmati közösségi szállás) tartózkodó külföldiek elhelyezésének méltatlan körülményeit sérelmezte.
A MEJOK igazgatója beadványához a Határőrség országos parancsnokának és az országos rendőr-főkapitánynak a közösségi szállás elhagyásának egységes végrehajtásáról szóló 46/1998. számú együttes intézkedését (a továbbiakban: Intézkedés) is csatolta és kérte vizsgáljam meg, hogy az Intézkedés nem sérti-e az érintett külföldiek alkotmányos jogait. Beadványának alátámasztására a MEJOK annak a Közösségi Szálláson élő sierra leonei állampolgárnak az esetére hivatkozott, aki 1998. szeptember folyamán az elhelyezési körülmények, illetve a kimenőhöz való jogának megvonása miatti végső elkeseredésében öngyilkosságot kísérelt meg.
	Az OBH. 5935/1998. számú ügyben a Magyar Helsinki Bizottság igazgatója - egy másolati példány csatolásával -  kérte, vizsgáljam meg, hogy az említett Intézkedés nem sérti-e az érintett külföldiek alkotmányos jogait.
	Az OBH. 6359/1998. számú ügyben Nyírbátor polgármestere a Határőrségnek a városban működő közösségi szállásán (a továbbiakban: nyírbátori közösségi szállás) tartózkodó külföldiek elhelyezési körülményei, illetve az 1998. október 31-én, illetve november 3-án történt kitörése miatt kialakult helyzet vizsgálata céljából fordult Hivatalomhoz.  
	A beadványokat - tartalmukra figyelemmel - egyesítettem és közös eljárásban vizsgáltam.

A vizsgálat célja és módszere:

	A közösségi szállások elhelyezésére szolgáló létesítmények vizsgálata. Adatok gyűjtése a külföldi állampolgárok ellátásáról, különös figyelemmel a közösségi szállásokon élő külföldiek alapvető alkotmányos jogainak érvényesüléséről. A menedék iránti kérelem előterjesztésének vizsgálata. A közösségi szállásokon szolgálatot teljesítő határőrök képzettségének, munka-körülményeinek, nyelvtudásának áttekintése. A vizsgálatot a közösségi szállások helyszíni bejárásával, a szolgálatot teljesítő határőrök meghallgatásával, valamint a külföldi állampolgárok ügyiratainak szúrópróbaszerű vizsgálatával végeztük. A MEJOK beadványában említett siera leonei állampolgárt azért nem tudtuk meghallgatni mert 1998. szeptember 29-i kimenőjéről nem tért vissza és a vizsgálat idején ismeretlen helyen tartózkodott.
	Az Intézkedés vizsgálatának célja az volt, hogy rendelkezései hogyan illeszkednek a hatályos jogszabályok rendszerébe, alkalmazásuk nem okoz-e jogbizonytalanságot. Az Intézkedést a panaszosok által rendelkezésemre bocsátott másolati példányból ismertük meg. A Közösségi Szállás helyszíni bejárása során a rendelkezésre álló ügyiratok tanulmányozása, illetve a szolgálatban lévő személyzet kikérdezésével információkat gyűjtöttünk az Intézkedés gyakorlati alkalmazásáról.

A vizsgált alkotmányos jogok:

	A diszkrimináció mentes elbánáshoz való jog: " A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül." (Alkotmány 70/A. § (1) bekezdés)
	A jogállamisághoz és ezen belül a jogbiztonsághoz fűződő jog: "A Magyar Köztársaság demokratikus, független jogállam." (Alkotmány 2. § (1) bekezdés),
	A nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangjához való jog: "A Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja továbbá a nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját." (Alkotmány 7. § (1) bekezdés),
	Az alapvető jogok védelme: "A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége. 
A Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg, alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja." (Alkotmány 8. § (1)-(2) bekezdései)
	A tulajdonhoz való jog: "A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot." (Alkotmány 13. § (1) bekezdés)
	Az emberi méltósághoz való jog: "A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet törvényesen megfosztani" (Alkotmány 54. § (1) bekezdés)  
	Az embertelen bánásmód tilalma: "Senkit nem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni, és különösen tilos emberen a hozzájárulása nélkül orvosi vagy tudományos kísérletet végezni." (Alkotmány 54. § (2) bekezdés)
	A külföldiek szabad mozgásához és tartózkodási helyük szabad megválasztásához való jog: "Mindenkit, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén – törvényben meghatározott esetek kivételével – megillet a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásának joga, beleértve a lakóhely vagy az ország elhagyásához való jogot is." (Alkotmány  58. § (1) bekezdés),
	A menedékhez való jog: "A Magyar Köztársaság törvényben meghatározott feltételek szerint – ha sem származási országuk, sem más ország a védelmet nem biztosítja – menedékjogot nyújt azoknak a nem magyar állampolgároknak, akiket hazájukban, illetve a szokásos tartózkodási helyük szerinti országban faji, nemzeti hovatartozásuk, meghatározott társadalmi csoporthoz tartozásuk, vallási, illetőleg politikai meggyőződésük miatt üldöznek, vagy üldöztetéstől való félelmük megalapozott." (Alkotmány 65. § (1) bekezdés)
	A gyermekeknek a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodádhoz való joga : "A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges."(Alkotmány 67. § (1) bekezdés)
	A végzett munka mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemhez való jog: "Minden dolgozónak joga van olyan jövedelemhez, amely megfelel végzett munkája mennyiségének és minőségének." (Alkotmány 70/B § (3) bekezdés)
	A legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog: "A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez." (Alkotmány 70/D. § (1) bekezdés)
	 "Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg." (Alkotmány 70/D. § (2) bekezdés).

Az alkalmazott jogszabályok:

- Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. tv.,
- Az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról szóló 1991. évi XI. tv.,
- A magzati élet védelméről szóló 1992. évi LXXIX. tv.
- A külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. tv., 
- A külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. tv. végrehajtásáról szóló 64/1994. (IV.30.) Korm. rendelet
- Az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november   4-én kelt Egyezmény és az ahhoz tartozó nyolc kiegészítő jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló 1993. évi XXXI. törvény
- A fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak  szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi         XLIII. tv.                                                        
(Az alkalmazott jogszabályi rendelkezések szövege  a mellékletben.)

A közösségi szállásokon tartózkodó külföldiek életkörülményeivel és a szolgálatot teljesítő határőrök munkakörülményeivel kapcsolatos megállapítások:

	A helyszíni bejárárás időpontja: 1998. október  6.

	I. A Balassagyarmati Közösségi Szállást a Határőrség azzal a céllal üzemelteti, hogy átmeneti jelleggel ideiglenes elhelyezést biztosítson azon külföldiek számára, akiknek Nógrád, Heves illetve Pest megyék, valamint Budapest területén az illetékes idegenrendészeti hatóságok kijelölt helyen való tartózkodását rendelték el, de az érintettek - megfelelő anyagi fedezet hiányában - megélhetésükről nem képesek gondoskodni. A vizsgálat idején a közösségi szállás a Balassagyarmati Határőr Igazgatóság ( a továbbiakban: Határőr Igazgatóság) két - földrajzilag - különböző helyen lévő épüleiben működött. A közösségi szállás 1994. május 1-je óta a Határőr Igazgatóság Balassagyarmat Kossuth út 70. szám alatt található - eredetileg raktár, illetve istálló céljára létesített - épületeiben üzemelt. A rendelkezésre álló férőhelyek bővítése céljából 1998. szeptember hónap első hetétől kezdődően közösségi szállásként használták a Határőr Igazgatóság - Balassagyarmat Ady Endre utca 2. szám alatti - oktatási központjának egy részét is.
	A közösségi szállás Kossuth út 70. szám alatti - az egykori raktárépületben - üzemelő részében - 3  különböző alapterületű hálóhelyiség volt. Az egyik hálóhelyiségben 15, a másikban 11 férfi, a harmadikban 10 személy - anyák kisgyermekeikkel -  lakott. Ebben az épületben volt a raktárhelyiség a tisztálkodó eszközök, fertőtlenítő szerek, ágynemű stb. elhelyezésére, valamint 1-1 előállító helyiség,  orvosi szoba, étkező, melegítő konyha, férfi, illetve női mosdó zuhanyzóval, a "hátrahagyott és egyéb dolgok" raktára, és a kazánház. A Közösségi Szállás részét képezte egy kb. 3 m széles és kb. 50 m hosszú, füves szabadtéri "sétáló" is. A Közösségi Szálláson szolgálatot teljesítő határőrségi alkalmazottak munkavégzését a személyzet "közös helyisége", az ügyeleti szoba,  a női pihenő, a személyzeti mosdó (WC és zuhanyzó egyben) és a hatósági vizsgáló szolgálta. Az ügyeleti szobában helyezték el - többek között - a letéti szekrényt és a telefax készüléket is. A hatósági vizsgáló egy kb. 16 m2 alapterületű helyiség volt, ahol az idegenrendészeti eljárás alatt álló külföldiek meghallgatása történt. A hatósági vizsgáló berendezése 4 íróasztal, 1 nagy teljesítményű fénymásoló berendezés, 2 számítógép, 1 iratszekrény és 7-8 szék volt. A közösségi szálláshoz tartozó egykori istállóépületet a Határőr Igazgatóság előállítóként használta, ahol a külföldiek meghallgatásukig, illetve a közösségben történő elhelyezésük előfeltételét jelentő egészségügyi vizsgálatig várakoztak.
	Az Ady Endre utca 2. szám alatt lévő épületrészben 3 tanteremben a közösségi szálláson elhelyezett külföldiek laktak. Az első teremben 2 család - 12 gyermek és 8 felnőtt - összesen 20 személy, a másodikban 3 család - köztük 13 felnőtt, 2 gyermek, 7 férfi - összesen 22 személy, a harmadikban 23 férfi lakott. Ebben az épületrészben sem nemek szerint elkülönített mosdók, sem nemek szerint elkülönített zuhanyzók, illetve  olyan terület sem volt kialakítva, ahol a külföldiek sétálhattak, illetve levegőzhettek volna. A szolgálatot teljesítő őrszemélyzet - személyzeti, illetve pihenő helyiség hiányában - a folyosón tartózkodott. 
	A közösségi szállás kihasználtságára jellemző, hogy 1997. január 1. és május 31. között 780, 1998. év szeptember végéig 1600 személy hosszabb-rövidebb időtartamú elhelyezésére szolgált. A Határőrség munkatársainak elmondása szerint az intézményben átlagosan 130-an tartózkodtak. A közösségi szálláson elhelyezett külföldiek eddigi legmagasabb létszáma 137 volt. A vizsgálat idején a közösségi szálláson 101 külföldi volt, további 8 személy az előállító helyiségben tartózkodott. A helyszíni bejárás alatt egy újabb - 8 fős - csoport  érkezett. Az újonan érkezett külföldieknek az egykori istálló épületben kialakított előállító helyiségben kellett várakozniuk.   
	A közösségi szálláson elhelyezett külföldiek napi háromszori étkezést kaptak, az élelmezési norma 265 Ft/fő/nap volt. A külföldiek étkeztetése a Kossuth út 70. szám alatti épületben a közösségi szállás étkezőjében, az Ady Endre utca 2. szám alatti épületrészben - az egykori sorállomány étkezdéjében - történt.
	A közösségi szállás Kossuth út 70. szám alatti épületében egy kártyás rendszerű, belföldi, illetve nemzetközi távhívásra alkalmas telefonkészülék működött. A külföldi megérkezését követő első telefonhívás - amellyel  lehetősége van arra, hogy tartózkodási helyéről rokonait, ismerőseit, esetleg az állampolgársága szerinti külképviseletet értesítse - ingyenes volt, költségeit a Határőrség fedezte. Az Ady Endre utcai épület udvarán, a kapunál egy kártyás telefonkészülék működött. Figyelemmel arra, hogy az épületrész a Határőr Igazgatóság épületében volt, a külföldi csak a szolgálatban lévő őrszemélyzet kiséretében mehetett telefonálni. A beszélgetés alatt a határőr látótávolságon belül várakozott, majd visszakisérte a külföldit. A telefonkártyát mindkét helyen azonos módon, a külföldiek megbízása alapján a közösségi szállás személyzete vásárolta.
	A közösségi szállás személyzete az elhelyezett külföldiekre vonatkozó iratokat, személyenként elkülönítve kezelte. Valamennyi "dossziéban" megtalálható volt a közösségben történő elhelyezésről szóló orvosi szakvélemény, a kiutasításról, illetve annak felfüggesztéséről, valamint a kötelező tartózkodási hely kijelöléséről szóló határozat. A további iratok személyenként változóak voltak. A kötelező tartózkodási hely kijelöléséről szóló határozatok szerint 91 személy kizárólag egészségügyi, sürgősségi alapellátás céljából orvosi igazolás alapján, illetve - a konzulátus megkeresésére - a személyazonosság megállapítása céljából hagyhatta el a közösségi szállást. 
	A közösségi szálláson történt eseményeket az ügyeletes tiszt, illetve a Hatósági  Alosztály jelentési könyve tartalmazta, amelyeket folyamatosan vezettek. A szolgálatban lévő személyzet ezekben rögzítette a rendkívüli eseményeket, illetve az esetleges fegyelmezési célú intézkedéseket. A rendelkezésre álló adatok szerint a vizsgálatot megelőző időszakban több rendkívüli esemény is történt. Így például szeptember 21-én 3 külföldi rátámadt az egyik szolgálatban lévő határőrre, szeptember 27-én 2 külföldi megtagadta az étkezést, október 8-án 4 külfödi - az egykori sorállományi étkező ablakán lévő vasrács eltávolítását követően - megszökött.
	A közösségi szálláson 2 felsőfokú végzettségű tiszt, 28 tiszthelyettes - 21 kisérő, 1 felcser és 6 segédelőadó - 12 gépkocsivezető, 1 gondnok és 1 gépkocsi előadó teljesített szolgálatot. A segédelőadók a közösségi szálláson elhelyezett külföldieket érintő idegenrendészeti eljárások lefolytatásában működtek közre. A közösségi szállás helyettes vezetője orosz nyelvből felsőfokú, 1 segédelőadó angol nyelvből középfokú, 3 tiszthelyettes angol nyelvből alapfokú, valamint 4 tiszthelyettes német nyelvből alapfokú  állami nyelvvizsgával rendelkezett. A közösségi szálláson a Határőrség munkatársai - köztük két-két fő őrszemélyzet - különböző időbeosztás szerint, napi 24 órában teljesítettek szolgálatot.
	A szolgálatot teljesítő állománynak az összezártságban élő külföldiekkel való bánásmódra történő felkészítésére a Határőr Igazgatóság - központi képzés hiányában - "házi" tanfolyamot szervezett. Az összesen 12 órás felkészítés keretében a határőröknek az oktatási központ humán szolgálatának munkatársai - köztük egy pszichológus - tartottak előadásokat. 
	A Közösségi Szállás Kossuth út 70. szám alatti épületei lehangoló képet mutattak. Az egykori raktárépületből kialakított rész zsúfolt, elhanyagolt és piszkos volt. Az újonan érkező külföldiek meghallgatása a zsúfolt és levegőtlen hatósági vizsgálóban történt. Figyelemmel a tolmácsok időbeosztására, továbbá arra, hogy az ügyintézők egyetlen helyiségben kénytelenek dolgozni, gyakran előfordul, hogy egyidejűleg két külföldi meghallgatása zajlik. Gyakori, hogy a külföldiek otthonuk elhagyásának, illetve menedékkérelmük indokaként olyan fizikai, esetleg szexuális bántalmazára hivatkoznak, amelyek puszta felidézése is pszichikai megpróbáltatást jelent. A helyiség méretei miatt több személy egyidejű meghallgatása során elkerülhetetlen, hogy az érintett személyek egymás legbensőbb magánügyeiről akaratlanul is tudomást szerezzenek Az Alkotmánybíróság 46/1991. (IX. 10) AB. határozatában rámutatott arra, hogy az emberi méltósághoz való jog - egyebek mellett - a magánszféra védelméhez való jogot is magában foglalja. Ezért a párhuzamos meghallgatások gyakorlata az Alkotmány 54. § (1) bekezdése szerinti emberi méltósághoz való alkotmányos joggal összefüggésben eredményez visszásságot.
	A hálóhelyiségek alapterülete változó, azok mindegyike zsúfolt és levegőtlen volt. Az ágyak szinte összeértek. Megfelelő bútorzat hiányában a külföldi állampolgárok mindennapos használati tárgyaik egy részét a földön - az ágyak alatt - más részét a vaságyak végén tartották, ami a hálóhelyiségeket zsúfolttá, rendezettlenné teszi, továbbá nehezíti azok tisztántartását is. Ez a tény veszélyezteti az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog érvényesülését.
	Az épületben a nemek szerint elkülönített mosdóhelyiségek, illetve illemhelyek bűzösek, elhanyagoltak és takarítatlanok voltak  A mosdókagylókban ételmaradékok voltak. A muzulmán vallási előírásoknak is megfelelő illemhely nem volt. Az épület mosókonyhával, mosógéppel, szárítóhelyiséggel, ruhaszárító állványokkal, de még az egészen kicsi gyermekek fürdetéséhez szükséges felszereléssel sem rendelkezett. A külföldi állampolgárok vizes ruhaneműiket "sétáló" drótkerítésére teregették. A vizes helyiségekben tapasztalt állapotok az Alkotmány 70/D § (1) belkezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggésben eredményeznek alkotmányos visszásságot.
	Ebben az épületben a  külföldiek étkeztetése egy kifejezetten erre a célra kialakított, helyiségben - ami egyben a közösségi helyiség is - történik, amelyhez egy melegítőkonyha is tartozik.  Mindkét helyiség takarítatlan volt, a melegítőkonyhai tűzhely sütőjének ajtaja - a szolgálatban lévő személyzet elmondása szerint - 1998. szeptember 21-óta hiányzott, ami balesetveszélyt jelent, ezért az Alkotmány 70/D § (1) belkezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggésben eredményez alkotmányos visszásságot.
	Az előállítóként használt egykori istállóépület helyiségei megdöbbentő képet mutattak. A vizsgálat idején az épület két - külön bejárattal rendelkező - traktusát használták a külföldiek várakoztatására. Az egyik traktus nagyobbik helyisége korábban állatok elhelyezésére, a kisebbik a felszerelés tárolására szolgált. A jászlak, az állatok kikötéséhez használt fémkarikák valamint a vizelet elvezető mélyedés ma is látható. A másik, külön bejáratú traktus két kisebb helyiségből áll. Egyik traktusban sem volt fűtés és nem voltak illemhelyek sem. Az épület helyiségei és "bútorzata" mocskosak és bűzösek voltak. Az első traktusban szék nem volt, a bútorzatot néhány fából ácsolt emeletes ágy és néhány a földre dobott - leírhatatlan állapotban lévő - matrac jelentette. A második traktus berendezése 3 erősen megrongálódott szék és 3 - az előzőekben említettekkel megegyező állapotban lévő - földre dobott matrac volt. Az egykori istállóépület helyiségei emberi tartózkodásra alkalmatlanok. A külföldieknek a leírt körülmények között történő várakoztatása - amelynek időtartama a 12 órát is elérheti - kimeríti az embertelen bánásmód fogalmát, ami az Alkotmány 54. § (2) bekezdésével összefüggésben valósít meg alkotmányos visszásságot.
	A közösségi szállásnak a Határőr Igazgatóság Ady Endre utcai épületében működő részei lényegesen kedvezőbb képet mutattak. A hálóhelyiségek tiszták és világosak voltak. 
A három hálóhelyiség közül abban, amelyikben három család volt elhelyezve, 7 idegen férfi is lakott. A kisgyermekes családok a idegen felnőttekkel közös hálóhelyiségekben történő elhelyezése az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében biztosított gyermeki jogokkal, az Alkotmány 54. § (1) bekezdése szerinti emberi méltósághoz való joggal összefüggésben eredményez alkotmányos visszásságot, ellentétes a 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet 57. § (1) bekezdésének b) pontjával, ami az  Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerinti jogállam, illetve az ebből eredő jogbiztonsághoz való joggal összefüggésben eredményez alkotmányos visszásságot.
	A mosdóhelyiségek, illetve illemhelyek tiszták voltak. Nemek szerint elkülönített illemhely, mosdóhelyiség, zuhanyzó és a muzulmán vallási előírásoknak is megfelelő illemhely azonban nem volt. Az épületrész mosókonyhával, mosógéppel, szárítóhelyiséggel, ruhaszárító állványokkal, gyermekek fürdetéséhez szükséges felszereléssel nem rendelkezett. A külföldi állampolgárok vizes ruhaneműiket a lakóhelyiségek ablakán lévő rácsra, vagy a vaságyak végére teregették. A közösségi szálláson élő külföldiek ruházatának tisztántartásához szükséges eszközök, illetve körülmények hiánya  az Alkotmány 70/D § (1) belkezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggésben eredményeznek alkotmányos visszásságot.
	Az Ady Endre utcai épületrész a külföldiek testmozgását szolgáló területtel "sétálóval" nem rendelkezett. A vizsgálat idején a Közösségi Szállás lakóinak 90 %-a a kötelező tartózkodási hely kijelöléséről szóló határozatok szerint kizárólag egészségügyi, sürgősségi alapellátás céljából orvosi igazolás alapján, illetve - a konzulátus megkeresésére - a személyazonosság megállapítása céljából hagyhatta el a Közösségi Szállást. Ez a körülmény az Ady Endre utcai épületrészben tartózkodó külföldiek esetében - "sétáló" hiányában - állandó bezártságot eredményezett, ami az Alkotmány 70/D § (1) belkezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggésben eredményez alkotmányos visszásságot.
	 A közösségi szállás egyik épületében sem voltak olyan zárható szekrények, fiókok, amelyek alkalmasak lettek volna arra, hogy abban a külföldi állampolgárok a személyes holmijukat tárolják, ami az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében biztosított tulajdonhoz való joggal összefüggésben valósít meg alkotmányos visszásságot.
	A közösségi szállás személyzete a 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet melléklete 2. pontjának megfelelően - igény esetén - a befogadott külföldiek pénzét, illetve értéktárgyait átveszi és távozásukig letétként őrizte. Még mindíg hiányzik jogi szabályozás arra vonatkozóan, hogy mi a teendő azokban az esetekben, amikor a külföldi letétbe helyezett értékeit hátrahagyva távozik a közösségi szállásról és újabb tartózkodási helye ismeretlen. A vizsgálat idején a nyilvántartásban - különböző valutanemekben - közel 300.000 forint készpénz szerepelt. A külföldiek hátrahagyott értékeinek kezelésére vonatkozó jogi szabályozás hiánya az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerinti jogállam, illetve az ebből eredő jogbiztonsághoz való joggal, továbbá az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében biztosított tulajdonhoz való joggal összefüggésben valósít meg alkotmányos visszásságot. Az OBH. 3524/1998. számú jelentésemben ajánlást tettem a belügyminiszternek arra, hogy intézkedjen a közösségi szállásokról ismeretlen helyre távozott külföldi állampolgárok által hátrahagyott értékek kezelésének szabályozásáról. Ajánlásomat a belügyminiszter 1998. november 2-án elfogadta és igéretet tett arra, hogy azt közösségi szállások létesítéséről szóló kormányrendeletben fogja szabályozni.
	A Közösségi Szálláson tartózkodás időtartama változó, néhány naptól, akár egy éven túl is tarthat. Nyolc személy hat hónapnál hosszabb ideje, a  Közösségi Szállás legrégebbi lakója - egy magyar nemzetiségű jugoszláv állampolgár férfi - közel három éve élt az intézményben. A helyszíni vizsgálat idején az intézményben 101 külföldi 14 ország állampolgára, köztük 19 - 14 évnél fiatalabb - gyermek tartózkodott. A Közösségi Szállás sem a gyermekek hosszabb idejű, kulturált tartózkodásához szükséges foglalkoztatását biztosító szakemberrel sem az ehhez szükséges felszereléssel nem rendelkezett, ami az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében biztosított gyermeki jogokkal összefüggésben eredményez alkotmányos visszásságot. 
	Befogadásukat megelőzően a külföldi állampolgárok egészségügyi vizsgálata megtörtént, az ezt tanúsító dokumentumok szerint valamennyien elhelyezhetők közösségben. A közösségi szállás azonban egészségügyi elkülönítővel nem rendelkezett. Ezért nem volt lehetőség arra, hogy a kórházi kezelést nem igénylő fertőzések - például élősködők, stb. - esetén az érintetteket elkülönítsék. Az egészségügyi elkülönítő hiánya a külföldiek, illetve az őrszemélyzet az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogával összefüggésben okoz visszásságot.
	Határőrség munkatársai által rendelkezésre bocsátott iratok alapján megállapítottam, hogy az idegenrendészeti eljárás alá vont külföldi állampolgárok tájékoztatást kaptak a menedékjogi kérelem előterjesztésének lehetőségéről, ezzel a jogukkal a Közösségi Szálláson tartózkodás során mindvégig élhettek. Ebben a vonatkozásban alkotmányos visszásságra utaló körülményt nem észleltem. 
	A személyazonosításra alkalmas iratok nélkül érkező külföldiek - különösen az útlevél nélkül érkező jugoszláv állampolgárok - körében bizonytalanságot és feszültséget okoz személyazonosságuk megállapításának, illetve kiutasításuk végrehajtásának elhúzódása. Tapasztalataink szerint az eljáró hatóságok késedelem nélkül továbbítják a szükséges iratokat, azonban - a külföldi hatóságok közreműködésére figyelemmel - a kiutasítás előre látható időpontjáról a magyar hatóságoknak gyakran hónapokig sincs tudomásuk, így a közösségi szálláson élő külföldieket sem tudják tájékoztatni. A külföldiek oly módon kénytelenek heteket, esetleg hónapokat bezártságban tölteni, hogy ügyük intézésében semmiféle  előrelépést nem érzékelnek. A vizsgálat során  a közösségi szállás munkatársainak eljárása kapcsán ebben a vonatkozásban alkotmányos visszásságra utaló körülményt nem észleltem. Az összezártságban élő emberekkel történő foglalkozáshoz szükséges szakismeretekkel rendelkező - a kisebb ügyek intézéséhez is segítséget nyújtó - szakemberek alkalmazásával az összezártságból, valamint az ügyintézés elhúzódásából eredő feszültségek csökkenthetőek lennének.
	A  Határőr Igazgatóság a közösségi szálláson elhelyezett külföldiek számára igyekezett a vallási előírásoknak megfelelő étkezést biztosítani. A Határőr Igazgatóság vezetője elmondta, hogy szívesen venné, ha a távoli földrészekről érkező külföldiek étkeztetése kapcsán szakmai segítséget kaphatna. A rendelkezésemre álló adatok alapján a külföldiek étkeztetése kapcsán alkotmányos visszásságra utaló körülményt nem észleltem.
	A közösségi szálláson szolgálatot teljesítő határőrségi alkalmazottak munkavégzésének feltételei sem voltak kedvezőbbek, mint a külföldiek elhelyezésének körülményei. 
 	Az Ady Endre út 70. szám alatti épületben lévő kb. 16m2 alapterületű közös  személyzeti  helyiség férfi-női öltöző, férfi pihenő, melegítőkonyha és étkező egyben. A több funkciós használat következtében a helyiség valódi pihenésre alkalmatlan volt. A helyiségben  két sorban - a plafonig - 16 öltöző szekrény volt. Egy-egy szekrényt 2 határőrségi alkalmazott megosztva használt. A Határőr Igazgatóság a szolgálatot teljesítő állomány részére 1-1 mikrohullámú sütőt, villanyrezsót és étkezőasztalt biztosított. A női pihenőben egy ágy és egy fogas volt. A pihenés céljából biztosított ágyak matracai  koszosak és elhasználódottak voltak. A személyzet számára sem nemek szerint elkülönített zuhanyzó, sem nemek szerint elkülönített illemhely nem volt. A kb. 3m2 alapterületű személyzeti mosdóban 1-1 zuhanyzó, illemhely és egy falicsap volt. Utóbbit - egyéb lehetőség hiányában -  mosogatóként is használták. Az épület egészének állapotára vonatkozó megállapításunk a személyzeti helyiségekre is igaz volt. A személyzeti helyiségek állapota az őrszemélyzet az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogával összefüggésben okoz visszásságot.
	A létesítmény Ady Endre út 70. szám alatti épületében - annak műszaki állapotából, valamint zsúfoltságából, valamint a nyelvtudás hiányából eredő kommunikációs nehézségekből  adódóan - a külföldi állampolgárok mellett, a dolgozók egészsége fokozott igénybevételnek, az összezártságból adódó feszültségek következtében testi épsége is közvetlen veszélynek volt kitéve, azonban veszélyességi pótlékban nem részesülnek. Ez a tény a dolgozóknak az Alkotmány 70/B. (3) bekezdésében biztosított a végzett munka mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemhez, továbbá az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való jogával összefüggésben okoz alkotmányos visszásságot.
	Az Ady Endre út 70. szám alatti épületekről elmondható, hogy műszaki állapota, állandósult  zsúfoltsága és hiányos felszereltsége eredményeként az elhelyezés, illetve tartózkodás kimeríti az embertelen bánásmód fogalmát, amely az Alkotmány 54. § (2) bekezdésével összefüggésben valósít meg alkotmányos visszásságot.
	A közösségi szálláson közegészségügyi, járványügyi és egészségvédelmi ellenőrzés még nem volt. Ez a körülmény a közösségi szálláson élő külföldieknek, valamint a szolgálatot teljesítő határőröknek az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogával összefüggésben eredményez visszásságot.
	A Határőr Igazgatóság 1998. december 3-án megnyitotta az új közösségi szállást. Az új épület fűtési rendszere azonban nem működik, így a külföldiek jelenleg is a vizsgált épületrészekben tartózkodnak.

	A helyszíni bejárárás időpontja: 1998. november 3-4.

	II. A Nyírbátori Közösségi Szállás 1994. október 30-óta üzemelt a Határőr Igazgatóság egyik - egykor szolgálati lakások elhelyezésére szolgáló - épületében. A közösségi szállást a Határőrség azzal a céllal működtette, hogy átmeneti jelleggel ideiglenes elhelyezést biztosítson azon külföldiek számára, akiknek Győr-Sopron-Moson, Szabolcs-Szatmár-Bereg, Hajdú-Bihar, Borsod-Abaúj-Zemplén, Fejér, illetve Pest megyék, valamint Budapest területén az illetékes idegenrendészeti hatóságok kijelölt helyen való tartózkodását rendelték el, de az érintettek - megfelelő anyagi fedezet hiányában - megélhetésükről nem voltak képesek gondoskodni. 
	A létesítményt a Határőrség 50 személy befogadására létesítette. Az Intézkedés hatályba lépését követően felsőbb utasításra a Határőr Igazgatóság a közösségi szállás befogadó képességét 1998. szeptember 1-jétől kezdődően 350-re bővítette. A férőhelyek bővítéséhez az egykori sorállomány egyik korábbi laktanya épületét vették igénybe. 
	A közösségi szállás kihasználtságára jellemző, hogy 1997. január 1. és december 31. között 602 személy, 1998. január 1 és október 31. között 1216. személy elhelyezésére szolgált. A Határőrség munkatársainak elmondása szerint az intézményben 1998. szeptember 1-jéig átlagosan 50-en tartózkodtak. Ezt követően a közösségi szállás lakóinak száma előbb 170-re majd 280-ra nőtt, végül meghaladta a 340-et. A közösségi szálláson tartózkodó külföldiek legmagasabb létszáma - 1998. november 3-án - 345 volt. 
	A  közösségi szállás lakóit összesen 24 helyiségben helyezték el. Ezek között 6 - egyenként 8 férőhelyes - a családi, 1 - 10 férőhelyes - a női, valamint 17 - átlagosan 20 férőhelyes - az un. férfi hálóhelyiség volt. A 24 hálóhelyiségből 5 az eredetileg közösségi szállás céljára átalakított épületrészben található. Itt volt az orvosi vizsgáló, 1-1 váróhelyiség, melegítő konyha étkezővel és a határőrök szolgálati helyiségei.  A közösségi szálláshoz egy ebédlő, továbbá raktárak, garázsok és egy kb. futbalpálya méretű szabadtéri terület un. sétáló is tartozott. Az intézményben élő külföldiek látogatóikat - megfelelő helyiség hiányában - az udvaron, eseteg az erre a célra nyitva álló, átmenetileg üres garázsok valamelyikében fogadhatták. A garázsokban semmiféle bútorzat nem volt.
	A közösségi szállás lakóinak művelődését, testmozgását három - idegen nyelvű műholdas adások vételére is alkalmas - televízió készülék, sakk-készlet, néhány csomag kártya és a szabadtéri sétáló szolgálják.  
	A közösségi szálláson élő külföldiek napi háromszori étkezést kaptak, az élelmezési norma 350 Ft/fő/nap volt. A külföldiek étkeztetése külön épületben, az egykori sorállomány étkezdéjében történt.
	A közösségi szálláson két kártyás rendszerű, belföldi, illetve nemzetközi távhívásra alkalmas telefonkészülék működött. Telefonkártyát a közösségi szállás gondnokától lehetett térítés ellenében, forintért beszerezni. A külföldi megérkezését követő első telefonhívás - amellyel a lehetősége van arra, hogy tartózkodási helyéről rokonait, ismerőseit, esetleg az állampolgársága szerinti külképviseletet értesítse - ingyenes volt, költségeit a Határőrség fedezte.
	A közösségi szállás személyzete az elhelyezett külföldiekre vonatkozó iratokat, személyenként elkülönítve kezelte. Valamennyi "dossziéban" megtalálható volt a közösségben történő elhelyezésről szóló egészségügyi szakvélemény, a kiutasításról, illetve annak felfüggesztéséről, valamint a kötelező tartózkodási hely kijelöléséről szóló határozat. A további iratok személyenként változóak voltak. A szolgálatban lévő határőrök elmondása szerint a kötelező tartózkodási hely kijelöléséről szóló határozatok értelmében 343 személy kizárólag egészségügyi, sürgősségi alapellátás céljából orvosi igazolás alapján, illetve - a konzulátus megkeresésére - a személyazonosság megállapítása céljából hagyhatta el a közösségi szállást. 
	A határőr igazgató, illetve a város vezetőinek elmondása szerint a közösségi szálláson a vizsgálatot megelőző időszakban több rendkívüli esemény is történt. Így például két alkalommal volt éhségsztrájk, 1998. október 30-án néhány külföldi megszökött, 1998. október 31-én 150 külföldi, 1998. november 3-án 120 külföldi önkényesen a kapu, illetve a kerítés kidöntésével - un. "kitöréssel" - elhagyta az intézményt. A második kitörést követően Nyírbátor polgármestere - más állami vezetők mellett - Hivatalomhoz fordult segítségért. A helyszíni bejárás idején - amelyre a második kitörést követő napon került sor - az önkényesen távozó  külföldiek közül 48 személy ismeretlen helyen tartózkodott. 
	A közösségi szálláson a Határőrség munkatársai különböző időbeosztás szerint, napi 24 órában teljesítettek szolgálatot. A határőrségi alkalmazottak között 2 felsőfokú végzettségű tiszt, 80 - őrzési, illetve kisérői feladatokat ellátó -  tiszthelyettes, 5 felcser, 6 gépkocsivezető, 3 takarító  és 1 gondnok teljesített szolgálatot. A 80 tiszthelyettes közül 48-at a Határőr Igazgatóság az intézmény férőhelyeinek emelkedése következtében megnövekedett őrzési feladatok ellátására más munkakörökből - például határvadász, útlevélkezelő, fegyvermester stb. - vezényelt a közösségi szállásra. A szolgálatot teljesítő határőrök közül 1 őr angol nyelből középfokú, 1 kisérő angol nyelvből alapfokú nyelvvizsgával rendelkezett. 1 őr - egykori román állampolgárként - románul, a közösségi szállás helyettes vezetője pedig a napi kommunikáció szintjén németül beszélt. Az őrszemélyzet többi tagja nem beszélt idegen nyelven. A napi kommunikáció biztosítására az őrszemélyzet számára a Határőr Igazgatóság egy listát rendszeresített, amelyen az étkezések megnevezése, illetve az intézmény napirend szerinti életéhez szükséges legalapvetőbb kifejezések angol nyelven szerepelnek. Ezek közül azt, amelyre éppen szükség van felolvassák. A közösségi szálláson élő külföldiek túlnyomó többsége csak anyanyelvén beszél és az nem az angol.

	A közösségi szállás már első ránézésre is zsúfolt és elhanyagolt volt. A kifejezetten közösségi szállás céljára kialakított épületrész hálóhelyiségeinek tisztasága elfogadható állapotú, az illemhelyek azonban bűzösek és takarítatlanok voltak. Az egykori laktanya épületben világítása hiányos volt. A sötét, kivilágítatlan folyosókon több helyen szeméthalmokat láttunk. A hálóhelyiségek sötétek, zsúfoltak és bűzösek voltak. Az ágyak szinte összeértek, több helyen emeletes, sőt háromszintes fekhelyeket láttunk. Megfelelő bútorzat hiányában a külföldi állampolgárok mindennapos használati tárgyaik egy részét a földön - az ágyak alatt - tartották, ami az amúgy is zsúfolt hálóhelyiségeket rendezettlenné tette, továbbá nehezítette azok tisztántartását is, ezért  veszélyezteti az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog érvényesülését.
	A létesítményben nem voltak olyan zárható szekrények, fiókok, amelyek alkalmasak lennének arra, hogy abban a külföldi állampolgárok a személyes holmijukat tárolják, ami az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében biztosított tulajdonhoz való alkotmányos joggal összefüggésben valósít meg visszásságot.
	A rendelkezésünkre álló információk szerint befogadásukat megelőzően a külföldi állampolgárok egészségügyi vizsgálata megtörtént, az ezt tanúsító dokumentumok szerint valamennyien elhelyezhetők voltak közösségben. A vizsgálatot a szolgálatban lévő felcser végezte, aki a betegség gyanuját - az orvos tájékoztatására - bejegyezte az ambuláns naplóba. A közösségi szállás egészségügyi elkülönítővel nem rendelkezett. Ezért nem volt lehetőség arra, hogy a kórházi kezelést nem igénylő fertőzés - például rüh, tetvesség, egyes szexuális úton terjedő betegségek stb. - esetén az érintetteket elkülönítsék. Az egészségügyi elkülönítő hiánya a külföldiek, illetve az őrszemélyzet az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogával összefüggésben okoz visszásságot.
	A Közösségi Szálláson tartózkodás időtartama változó volt, néhány naptól, akár fél évnél hosszabb ideig is tarthat. A vizsgálat idején 3 személy 6 hónapnál hosszabb ideje élt az intézményben. A helyszíni bejáráskor a Közösségi Szálláson 16 ország állampolgára, összesen 345 külföldi, köztük 34 - 14 évnél fiatalabb - gyermek tartózkodott. A  gyermekek egy részét a 8 családi hálóhelyiségben szállásolták el. A többi gyermeket szüleikkel a felnőtt hálóhelyiségekben helyezték el. A kisgyermekes családok a idegen felnőttekkel közös hálóhelyiségekben történő elhelyezése az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében biztosított gyermeki jogokkal, az Alkotmány 54. § (1) bekezdése szerinti emberi méltósághoz való joggal összefüggésben eredményez alkotmányos visszásságot, ellentétes a 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet 57. § (1) bekezdésének b) pontjával, ezért az  Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerinti jogállam, illetve az ebből eredő jogbiztonsághoz való alkotmányos joggal összefüggésben eredményez visszásságot.
	Az intézmény semmiféle, a gyermekek hosszabb idejű, kulturált tartózkodásához, különösképpen foglalkoztatásához de még fürdetéséhez szükséges felszereléssel sem rendelkezik. A Határőr Igazgatóságnál az intézményben élő gyermekekkel foglalkozó szakember nincsen. A gyermekek életkörülményei az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében biztosított gyermeki jogokkal összefüggésben eredményeznek alkotmányos visszásságot. 
	A Közösségi Szállás gyakorlatilag állandósult zsúfoltsága miatt a hálóhelyiségekben ismeretlen férfiakat, nőket és gyermekeket vegyesen szállásolták el.  A vizsgálat során megkérdezett nők azt állították, hogy nem saját elhatározásukból élnek férfiakkal közös hálóhelyiségekben. A szolgálatban lévő őrszemélyzet elismerte, hogy a közösségi szálláson élő külföldiek között megjelent a prostitúció és - utólagos tudomásuk szerint - már szexuális zaklatás is előfordult. A hálóhelyiségek mérete, továbbá az őrszemélyzettől való nagy távolság miatt gyakorlatilag esély sincs arra, hogy zaklatás esetén a veszélyeztetett személy időben segítséghez jusson.  A külföldi állampolgárok nemek szerinti elkülönítésének hiánya ellentétes a 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet 57. § (1) bekezdésének a) pontjával, ami az  Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerinti jogállam, illetve az ebből eredő jogbiztonsághoz való joggal, az Alkotmány 54. § (2) bekezdésében garantált embertelen bánásmód tilalmával, valamint az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében garantált emberi méltósághoz való alkotmányos jogokkal összefüggésben eredményez visszásságot.
	A vizsgálat idején a közösségi szálláson két várandós nő tartózkodott. Egyikük  szerette volna terhességét megszakíttatni, erre azonban - tartózkodási engedély hiányában - a magzati élet védelméről szóló 1992. évi LXXIX. tv. 7. § (2) bekezdésére figyelemmel nem kerülhetett sor. A közösségi szálláson élő külföldiek számára semmiféle fogamzásgátló eszköz nem volt hozzáférhető, ami az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében garantált emberi méltósághoz, továbbá az Alkotmány 70/D § (1) belkezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogokkal összefüggésben eredményez visszásságot.
	Az egykori laktanyaépületben található illemhelyek bűzösek és gyakorlatilag használhatatlanok voltak. Nemek szerint elkülönített fürdő és illemhely nem volt. A külföldiek létszámához képest kis számú, illetve az állandó dugulások miatt többnyire használhatatlan állapotú illemhelyek miatt a közösségi szállás lakói gyakran az ablakokban állva vizeltek. Ennek jelei az épületek külső falain jól láthatóak, illetve még az utcán - az intézmény előtti járdán - is érezhetőek voltak. A muzulmán vallási előírásoknak is megfelelő illemhely nem volt. A Közösségi Szállás mosókonyhával, mosógéppel, szárítóhelyiséggel, de még ruhaszárító állványokkal sem rendelkezett. Az őrszemélyzet elmondta, hogy nincs elegendő ruhanemű, tisztálkodószer, fogkrém és kevés a mosópor is. A tisztálkodási, illetve a személyes higiénés feltételek hiánya az Alkotmány 70/D § (1) belkezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez, illetve az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében garantált emberi méltósághoz való joggal összefüggésben eredményez visszásságot.
	A közösségi szálláson közegészségügyi, járványügyi és egészségvédelmi ellenőrzés még nem volt. Ez a körülmény a közösségi szálláson élő külföldieknek, valamint a szolgálatot teljesítő határőröknek az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogával összefüggésben eredményez visszásságot.
	A közösségi szálláson elő külföldiek és a határőrségi alkalmazottak étrendje azonos volt. A Határőrség  igyekezett a vallási előírásoknak megfelelő étkezést biztosítani, erre azonban többnyire csak a karitatív szervezetek adományainak függvényében volt lehetőség. A rendelkezésemre álló adatok alapján ebben a vonatkozásban nem állapítottam meg alkotmányos visszásságot.
	A Határőrség munkatársai által rendelkezésre bocsátott információk alapján megállapítottam, hogy az idegenrendészeti eljárás alá vont külföldi állampolgárok tájékoztatást kapnak a menedékjogi kérelem előterjesztésének lehetőségéről, ezzel a jogukkal a közösségi szálláson tartózkodás során mindvégig élhettek.  A legtöbb probléma abból adódott, hogy a más megyékben működő idegenrendészeti hatóságoktól átszállított külföldiek iratai gyakran csak napokkal később érkeztek meg, így azoknak a Menekültügyi és Migrációs Hivatalhoz történő áttételére is csak késedelmesen kerülhetett sor. Ez a gyakorlat az  Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerinti jogállam, illetve az ebből eredő jogbiztonsághoz való alkotmányos joggal összefüggésben eredményez visszásságot és veszélyezteti az Alkotmány 65. § (1) bekezdésében biztosított menedékhez való jog érvényesülését.
	A személyazonosításra alkalmas iratok nélkül érkező külföldiek - különösen az útlevél nélkül érkező jugoszláv, az albán vagy a csecsen állampolgárok - körében bizonytalanságot és feszültséget okoz személyazonosságuk megállapításának, illetve kiutasításuk végrehajtásának elhúzódása. A szolgálatot teljesítő állomány elmondása szerint késedelem nélkül továbbítják a szükséges iratokat, azonban - a külföldi hatóságok közreműködésére figyelemmel - a kiutasítás előre látható időpontjáról gyakran hónapokig sincs tudomásuk, így a közösségi szálláson élő külföldieket sem tudják tájékoztatni. A külföldiek annélkül kénytelenek heteket, esetleg hónapokat bezártságban tölteni, hogy ügyük intézésében bármilyen előrelépést érzékelnének. A vizsgálat során  a közösségi szállás munkatársainak eljárása kapcsán ebben a vonatkozásban alkotmányos visszásságra utaló körülményt nem észleltem. Az összezárságban élő emberekkel történő foglalkozáshoz szükséges szakismeretekkel rendelkező - a kisebb ügyek intézéséhez is segítséget nyújtó - szakemberek alkalmazásával az összezártságból, valamint az ügyintézés elhúzódásából eredő feszültségek csökkenthetőek lennének.
	A Közösségi Szállás személyzete a 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet mellékletének 2. pontjának megfelelően - igény esetén - a befogadott külföldiek pénzét, illetve értéktárgyait átveszi és távozásukig letétként megőrizte. A vizsgálat idején 250 DM, illetve 10.500 Ft. volt letétben. A rendelkezésemre álló adatok alapján ebben a vonatkozásban nem állapítottam meg alkotmányos visszásságot.
	A Közösségi Szálláson szolgálatot teljesítő határőrök munkavégzésének feltételei sem voltak kedvezőbbek, mint a külföldiek elhelyezésének körülményei. Az őrszemélyzet számára sem megfelelő illemhely, sem pihenő de még egy melegítőkonyha sem volt rendszeresítve.
	A közösségi szálláson - 4 őrhelyen - egyszerre 20 őr volt szolgálatban. A szolgálatban lévő őrszemélyzet tagjai közül mindössze 4 tartozott a közösségi szállás állományába. A többiek felsőbb utasításra, vezénylés szerint végezték ezt a munkát.  Sem az állandó, sem az ideiglenes őrszemélyzet számára nem volt olyan képzés, amely felkészíthette volna őket arra a speciális feladatra, amit az összezártságban élő emberekkel való foglalkozást jelent. Nyelvismeret hiányában a külföldiek és őrzőik között gyakorlatilag nem volt érdemi kommunikáció, ami bizalmatlanságot és feszűltséget eredményezett.
	A közösségi szállás egyes részeit nem lehetett szakaszolni. Ennek eredményeként  semmiféle technikai lehetőség sem volt annak megakadályozására, hogy a külföldiek olyan méretű csoportokba tömörüljenek, amely már csak speciális eszközökkel kezelhető. Így fordulhatott az elő, hogy 120-150 személy szervezetten kitört az intézményből. A közösségi szálláson olyan biztonsági rendszer - például csengők, mozgásérzékelők - sem volt amellyel  vészhelyzetben az őrszemélyzet segítséget kérhetne. Ezért a határőrök saját bevallásuk szerint állandó félelemben dolgoztak, ami további feszülséget eredményezett és ami az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos joggal összefüggésben eredményez visszásságot.
	Az őrszemélyzet tudatában volt annak, hogy az általuk őrzött külföldiek egy része - megfelelő elkülönítés hiányában - élősködők, illetve különféle fertőzések valódi, esetleg potenciális hordozói. Öltőző és zuhanyozó hiányában azonban még arra sem volt lehetőségük, hogy a szolgálat után ruhát váltsanak és tisztálkodjanak. Ezért az őrszemélyzet félt attól, hogy munkaruhájával a kórokozókat esetleg hazahurcolja. A családért, illetve a közvetlen környeztért való aggódás izolációs törekvéseket eredményezett határőrök körében. Az öltözők és a személyzeti zuhanyzó hiánya az őrszemélyzetnek az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogával összefüggésben eredményez visszásságot.
	A közösségi szálláson a külföldi állampolgárok mellett a dolgozók egészsége fokozott igénybevételnek, az összezártságból adódó feszültségek, illetve a közegészségügyi állapotok következtében testi épsége és egészsége is közvetlen veszélynek volt kitéve, azonban veszélyességi pótlékban nem részesültek. Ez a tény a dolgozóknak az Alkotmány 70/B. (3) bekezdésében biztosított a végzett munka mennyiségének és minőségéhez megfelelő jövedelemhez, továbbá az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez való jogával összefüggésben okoz alkotmányos visszásságot.
	A létesítmény egészéről elmondható, hogy az a jelenlegi állapotában hosszabb időtartamú munkavégzésre, emberi tartózkodásra, különösen gyermekek elhelyezésére alkalmatlan. A közösségi szálláson történő elhelyezés, illetve munkavégzés kimeríti az embertelen bánásmód fogalmát, amely az Alkotmány 54. § (2) bekezdésével összefüggésben valósít meg alkotmányos visszásságot.

Az Intézkedéssel kapcsolatos megállapítások:

	"A Határőrség országos parancsnokának és az országos rendőr-főkapitánynak 46/1998. együttes intézkedése a közösségi szállás elhagyási rendjének egységes végrehajtására Budapest, 1998. augusztus 12-én

Az elmúlt időszakban a Rendőrség és a Határőrség szerveinek az idegenrendészeti kényszerintézkedések végrehajtása során gondot okoz, hogy a közösségi szálláson elhelyezett külföldiek jelentős része az engedélyezett eltávozásról nem tér vissza.
E helyzet előidézéséhez nagyrészt hozzájárult az is, hogy a jelenlegi gyakorlat szerint a közösségi szálláson tartózkodó külföldiek a közösségi szállást az általuk bemondott adatok alapján kiállított tartózkodásra jogosító igazolással az egyéb feltételek meghatározása nélkül is elhagyhatták.
Az idegenrendészeti kényszerintézkedés eredményes és egységes végrehajtása érdekében kiadjuk az alábbi

együttes intézkedést:

A közösségi szálláson elhelyezett azon külföldiek részére, akik személyazonosságukat hitelt érdemlően nem tudják igazolni, az ideiglenes tartózkodásra jogosító igazolást bemondásuk alapján kell kiállítani.

Ezen külföldiek kötelező tartózkodási helyet kijelölő határozat rendelkező részében az idegenrendészeti hatóságnak meg kell határozni a közösségi szállás elhagyásának konkrét feltételeit, amelyek különösen a következők:

a.) egészségügyi, sürgősségi és alapellátás céljából orvosi igazolás alapján;

b.) a konzulátus megkeresésére a személyazonosság megállapítása céljából.

Az intézkedés a kiadás napján lép hatályba, rendelkezéseit az érintett állománnyal ismertetni kell. "

	Az Intézkedés bevezető része - kiadásának indokaként - arra hivatkozik, hogy az " elmúlt időszakban a Rendőrség és a Határőrség szerveinek az idegenrendészeti kényszerintézkedések végrehajtása során gondot okoz, hogy a közösségi szálláson elhelyezett külföldiek jelentős része az engedélyezett eltávozásról nem tér vissza", amelyhez hozzájárult az is, hogy " a közösségi szálláson tartózkodó külföldiek a közösségi szállást az általuk bemondott adatok alapján kiállított tartózkodásra jogosító igazolással az egyéb feltételek meghatározása nélkül is elhagyhatták".
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának (a továbbiakban: országgyűlési biztos) hatásköre nem terjed ki arra, hogy valamely nem kívánatos társadalmi jelenség visszaszorítására igénybe vehető eszközök célszerűségét, illetve hatékonyságát elemezze. Ezért nem vizsgáltam, hogy a közösségi szállások elhagyásához való jog korlátozása miként befolyásolja az Intézkedés bevezető részében említett idegenrendészeti kényszerintézkedések végrehajtásának hatékonyságát. Az Alkotmány 32/B. § (1) bekezdése értelmében az országgyűlési biztosnak az a feladata, hogy az alkotmányos jogokkal kapcsolatban tudomására jutott visszásságokat kivizsgálja és orvoslásuk érdekében intézkedéseket kezdeményezzen. Az Alkotmány hivatkozott rendelkezésére, valamint 70/D. §-ára figyelemmel vizsgálatom során az Intézkedésnek az érintett alkotmányos alapjogok megvalósulására gyakorolt hatását, illetve azok esetleges korlátozásának garanciarendszerét elemeztem.

	Az Intézkedés 1. pontja értelmében a közösségi szálláson elhelyezett azon külföldiek részére, akik személyazonosságukat nem tudják igazolni, az ideiglenes tartózkodásra jogosító igazolást "bemondásuk" alapján kell kiállítani.  
	A 64/1994. (IV. 30) Korm. rendelet 25. §-a alapján az eljáró idegenrendészeti hatóság hivatalból ideiglenes tartózkodásra jogosító igazolással látja el azt a külföldit, aki az 1993. évi LXXXVI. törvénybe (a továbbiakban: Itv.) vagy más jogszabályban meghatározott valamely beutazásra és tartózkodásra jogosító engedéllyel nem rendelkezik, és aki a Tv. 32. §-ának (1) bekezdése alapján nem irányítható vissza, illetve az ország területéről nem utasítható ki, vagy aki az országot valamely más okból nem hagyhatja el. Az igazolás a külföldi személyazonosító adatait, állampolgárságát (hontalan státusát), magyarországi tartózkodási helyét, arcképét, a kiállítás indokát, az igazolás sorszámát, érvényességi idejét, valamint a kiállító hatóság megnevezését tartalmazza.
	Az Itv. 51. § értelmében az idegenrendészeti ügyekben az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ae.)  rendelkezéseit az Itv.-ben meghatározott eltérésekkel kell alkalmazni. A 64/1994. (IV. 30) Korm. rendelet 25. §-ának idézett rendelkezései alapján megállapítható, hogy az ideiglenes tartózkodásra jogosító igazolás fogalmilag az Ae. 50. § szerinti hatósági bizonyítvány, így kiadására - az Ae. 49. §-ára figyelemmel - az Ae. 26. § (1)-(4) bekezdéseinek rendelkezéseit is alkalmazni kell. Ez azt jelenti, hogy amennyiben a külföldi személyazonossága más módon nem állapítható meg, egyéb bizonyíték hiányában, az ideiglenes tartozkodásra jogosító igazolást nyilatkozata - más szóval "bemondás" alapján - is kiállítható. A leírtak alapján megállapítottam, hogy az Intézkedés 1. pontja megfelel a hatályos jogszabályi rendelkezéseknek, ebben a vonatkozásban alkotmányos visszásságot nem észleltem.

	Az Intézkedés 2. pontja szerint az 1. pontban említett külföldiek kötelező tartózkodási helyének kijelölésekor az idegenrendészeti hatóságnak a meg kell határoznia a közösségi szállás elhagyásának konkrét feltételeit, amely különösen "egészségügyi, sürgősségi és alapellátás céljából orvosi igazolás alapján, illetve a konzulátus megkeresésére a személyazonosság megállapítása céljából" történhet. 
	Az Itv. 43. § (1) bekezdése szerint a külföldi kijelölt helyen való tartózkodásának elrendelésére akkor kerülhet sor, ha a külföldi "személyazonosságát igazolni nem tudja, annak megállapításáig; vagy magyarországi tartózkodásának jogszerűségét nem tudja igazolni, annak igazolásáig, vagy a tartózkodás hatósági engedélyezéséig; vagy  a kiutasítás végrehajtásának biztosítása érdekében szükséges, a kiutazás feltételeinek megteremtéséig, feltéve, hogy az őrizetbe vétel e törvényben meghatározott feltételei nem állnak fenn; vagy  visszairányítását rendelték el [25. § (2) bekezdés] elutazásáig; vagy visszautasításának vagy kiutasításának lenne helye, de a 32. § (1) bekezdése szerinti tilalom értelmében nem irányítható vissza vagy nem utasítható ki" (Itv. 43. § (1) bekezdés a)-e) pontok). A kijelölt helyen való tartózkodást azzal a külföldivel szemben lehet elrendelni, aki nem törvényesen tartózkodik az országban, illetve személyazonosságát, illetve tartózkodásának törvényességét nem tudja igazolni. Figyelemmel arra, hogy az Alkotmány 58. § (1) bekezdésében biztosított szabad mozgás és tartózkodás hely szabad megválasztásához való jog a külföldieket csak törvényes magyarországi tartózkodásuk esetén illeti meg, a kijelölt tartózkodási hely elrendelésének lehetősége kapcsán nem észleltem alkotmányos visszásságot.  
	Az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november   4-én kelt Egyezmény és az ahhoz tartozó nyolc kiegészítő jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló 1993. évi XXXI. törvény (a továbbiakban: Egyezmény) 5. cikk 1. pontja értelmében mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra. Az Egyezmény 5. cikk 1. pontjának f) alpontja értelmében törvényes a letartóztatás vagy az őrizetbe vétel az országba való jogtalan belépés megakadályozása céljából, illetve az olyan személy törvényes letartóztatása vagy őrizetbe vétele, aki ellen intézkedés van folyamatban kiutasítása vagy kiadatása céljából feltéve, hogy a szabadság korlátozására törvényben meghatározott eljárás útján kerül sor. Az Egyezmény idézett rendelkezése kapcsán az Emberi Jogok Európai Bizottsága rámutatott arra, hogy 5. cikk 1. pontjának f) alpontja megköveteli az eljárás törvényességét a belső jog alapján, tehát a lényeges anyagi és eljárási szabályok betartását*.
	A szabadsághoz való jogot az  Alkotmány 55. § (1) bekezdése alapvető jogként szabályozza. Az Alkotmánybíróság már 723/B/1991. AB. határozatában rámutatott arra, hogy a szabadsághoz való jog nem korlátozhatalan alkotmányos jog. A külföldiek szabadsághoz való jogát maga az Alkotmány is korlátozza, hiszen 58. §-a értelmében a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásának jogát csak törvényes tartózkodás esetén lehet gyakorolni. Az Alkotmány 8. § (2) bekezdése értelmében azonban az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg, ami azt is jelenti, hogy ezek a jogok csak törvényben korlátozhatóak.
	Az Itv. a külföldiek szabadság korlátozásának két formáját ismeri. Egyik az Itv. 36. §-ában felsorolt esetekben elrendelhető, gyakorlatilag teljes szabadságelvonást jelentő idegenrendészeti őrizet, a másik a külföldi kijelölt helyen való tartózkodása, amely - idegenrendészeti őrizetnek nem minősülő - személyes szabadságot korlátozó intézkedés. 
	Az Itv. rendelkezik az őrizetbe vehető személyek köréről, az őrizet elrendelésének, fenntartásának, továbbá végrehajtásának körülényeiről. Így az idegenrendészeti őrizetet rendőrségi fogdában, kivételesen büntetés-végrehajtási intézetben kell végrehajtani. Kiskorú személy nem vehető őrizetbe. Az Itv. 38. § (2) bekezdése értelmében az őrizetbe vételt elrendelő hatóságnak ideiglenes intézkedésként haladéktalanul gondoskodnia kell az őrizetbe vett külföldi felügyelet nélkül maradó, illetőleg eltartott családtagja [ Itv. 17. § (5) bekezdés] elhelyezéséről, illetőleg őrizetlenül hagyott értéktárgyainak biztonságba helyezéséről. Az idegenrendészeti őrizet legfeljebb öt napra rendelhető el, amelyet az őrizet helye szerint illetékes helyi bíróság a külföldi kiutazásáig meghosszabbíthat.  Ha az idegenrendészeti őrizet időtartama a harminc napot meghaladja, a bíróság az őrizet fenntartásának szükségességét havonta felülvizsgálja.  Hat hónapon túli idegenrendészeti őrizet elrendelésére csak az őrizet helye szerint illetékes megyei (fővárosi) bíróság jogosult. Az idegenrendészeti őrizet büntetés-végrehajtási intézetben történő végrehajtására a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet elzárásra vonatkozó szabályait kell megfelelően alkalmazni. Ez többek között azt is jelenti, hogy a végrehajtás során a férfiakat és a nőket el kell különíteni.  
	Az Itv. 43. § (3) bekezdése szerint a külföldi számára kötelező tartózkodási helyként akkor lehet közösségi szállást kijelölni, ha az eljáró idegenrendészeti hatóság megítélése szerint " a külföldi magát eltartani nem képes, megfelelő lakással, anyagi fedezettel vagy jövedelemmel, az eltartására köteles meghívóval, illetőleg eltartásra kötelezhető hozzátartozóval nem rendelkezik". Az Itv. 43. § (2) bekezdése értelmében a külföldi kötelező tartózkodási helyét elrendelő határozatban meg kell határozni a tartózkodás helyét és a tartózkodási hely elhagyásának feltételeit. A 64/1994. (IV. 30) Korm. rendelet 54. §-a azonban úgy rendelkezik, hogy "kijelölt helyen tartózkodó külföldivel szemben csak olyan szabadságkorlátozásnak van helye, amely a Tv.-ben meghatározott idegenrendészeti eljárás lefolytatása vagy a szálláshely rendjének fenntartása érdekében szükséges". Az idegenrendészeti eljárás  lefolytatása mint a szabadságkorlátozás egyik lehetséges indoka annak biztosítására szolgál, hogy az eljáró hatóság a szükséges eljárási cselekményeket késedelem nélkül teljesíthesse. A szálláshely rendjének fenntartása - mint a szabadságkorlátozás másik lehetséges indoka - pedig a 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet mellékletében megállapított házirend betartását biztosítja. A 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet 54. §-ára figyelemmel a szabadságkorlátozás alkalmazása esetén, annak pontos célját, illetve - az Ae. 43. §(1) bekezdés c) pontjára figyelemmel - elrendelésének indokát az eljáró hatóság köteles megjelölni. Az általam vizsgált esetekben az eljáró idegenrendészeti hatóságok a szabadságkorlátozás elrendelésének indokát minden esetben megjelölték, ebben a vonatkozásban alkotmányos visszásságot nem észleltem.
	A vizsgálatom során végzett helyszíni bejárásokon szerzett tapasztalataim alapján megállapítottam, hogy az Intézkedés végrehajtásának eredményeként kialakult helyzet mind a közösségi szállásokon élő külföldiek, mind a szolgálatot teljesítő határőrök, mind az érintett települések lakóinak alkotmányos jogaival összefüggésben visszásságokat eredményez.  
	A közösségi szálláson - mint kijelölt tartózkodási helyen - élő külföldivel szemben alkalmazható szabadságkorlátorlátozás mértékét sem az Itv., sem végrehajtási rendeletei nem szabályozzák. Az Itv. 43. § (1) bekezdése szerint azonban a kijelölt helyen való tartózkodás "őrizetnek nem minősülő, személyes szabadságot korlátozó intézkedés", ami egyértelmű utalás arra, hogy 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet 54. §-ában szabályozott szabadságkorlátozás mértéke nem érheti el a teljes szabadságelvonást. Vizsgálatom során a határőrök elmondták, hogy az Intézkedés kibocsátásakor határozott utasítást kaptak a felettes szervtől arra, hogy a személyazonosságukat igazolni nem tudó külföldiek kötelező tartózkodási helyének kijelölésekor minden esetben úgy kell rendelkezniük, hogy ezek a személyek a közösségi szállást kizárólag az Intézkedés 2. pontjában  megjelölt, illetve kivételes méltánylást igénylő körülmények esetén, külön engedéllyel hagyhatják el. Az Alkotmány 8. § (2) bekezdése értelmében azonban az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat csak törvény állapíthatja meg. Az Alkotmánybíróság 461993. (II. 12.9 AB. határozatának indokolásában rámutatott arra is, hogy valamely "alapjog tartalmának meghatározása és lényeges garanciáinak megállapítása csakis törvényben történhet, törvény kell továbbá az alapjog közvetlen és jelentős korlátozásához is".  Ezért az Intézkedés 2. pontja - a szabályozás szintjére figyelemmel - az Alkotmány 8. § bekezdésében biztosított, az alapvető jogokra vonatkozó szabályok törvényben történő megállapítására, továbbá az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében biztosított jogállam, illetve jogbiztonsághoz való alkotmányos jogokkal összefüggésben eredményez visszásságot. A szervezett bűnözés, valamint az azzal összefüggő egyes jelenségek elleni fellépés szabályairól és az ehhez kapcsolódó törvénymódosításokról szóló törvényjavaslat (a továbbiakban: törvényjavaslat) 29. § (2) bekezdése az Itv. 43. §-át oly módon kívánja kiegészíteni, hogy a kötelező tartózkodási hely elhagyása - főszabályként - csak rendkívüli méltánylást érdemlő esetben lesz engedélyezhető. Ez a gyakorlatban azt jelenti, hogy a rendkívüli méltánylást érdemlő körülményeket mérlegelésével a szabadságkorlátozás mértéke kizárólag az eljáró idegenrendészeti szervek döntésének függvényévé válik.
  	A törvényjavaslat - az Intézkedés 2. pontjával összhangban - a közösségi szálláson élők személyes szabadságát olyan súlyos mértékben kívánja korlátozni, hogy az megközelíti a teljes szabadságelvonást. Az Itv. 43. § (5) bekezdése értelmében a kijelölt helyen történő tartózkodást elrendelő határozat ellen fellebbezésnek nincs helye, a külföldi az elsőfokú határozat bírósági felülvizsgálatát kérheti. A 9/1994. (IV. 30.) BM rendelet 50. § (2)-(3) bekezdései értelmében a kijelölt helyen való tartózkodás legfeljebb hat hónapi időtartamra rendelhető el, amelyet a felettes idegenrendészeti hatóság további hat hónappal meghosszabbíthat. Ha a kijelölt helyen való tartózkodás elrendelésének fenntartása egy éven túl is szükséges, az erre vonatkozó és részletes indokolással ellátott javaslatot az Országos Rendőr-főkapitányság vezetőjéhez, illetve a határőrség országos parancsnokához kell jóváhagyásra felterjeszteni. A kijelölt helyen tartózkodás időtartama, fenntartásának indokoltsága, az eljáró hatóság által alkalmazott szabadságkorlátozás mértékére nézve jogorvoslati kérelmet nem lehet benyújtani. Ez a körülmény azt eredményezi, hogy a közösségi szálláson - mint kijelölt helyen - tartózkodás a személyes szabadság korlátozásának olyan formájává vált, amely alkalmazásának hiányosak a garanciái, ami az Alkotmány 8. § (2) bekezdése szerinti alkotmányos alapjogok védelméhez való joggal összefüggésben eredményez visszásságot. A garanciarendszer bővítését a törvényjavaslat sem tervezi.
	A Miskolci Határőr Igazgatóság közösségi szállásán végzett vizsgálatomról szóló OBH. 3020/1998. számú jelentésemben már felhívtam a Belügyminisztérium figyelmét arra,  hogy az Alkotmány 2. § (2) bekezdése szerinti jogállam, illetve az ebből eredő jogbiztonsághoz való joggal összefüggésben okoz alkotmányos visszásságot, hogy nincs olyan jogszabály, amely a közösségi szállások létesítésének feltételeit - így például  az egy személyre eső alapterület és légköbméter nagyságát, vagy a muzulmán vallási előírásoknak is megfelelő mellékhelyiségekre vonatkozó minimális követelményeket - szabályozná. Ajánlásomat a belügyminiszter 1998. augusztus 27-én elfogadta. A törvényjavaslat 31. § (1) bekezdése a Kormányt kívánja felhatalmazni arra, hogy rendeletben szabályozza "a kötelező tartózkodási hely kijelölésének eljárási rendjét, a közösségi szállás létesítésének követelményeit, a közösségi szállás házirendjét".
	A 64/1994. (IV. 30) Korm. rendelet 57. § értelmében a közösségi szálláson "a lakóhelyiségekben történő elhelyezés során el kell különíteni a férfiakat a nőktől, a fiatalkorúakat a felnőttektől. A családtagokat együttesen kell elhelyezni, ha a szállás adottságai ezt megengedik". A közösségi szállásokon élő külföldiek elkülönítésére vonatkozó előírásokat részben a külföldiek szakaszolására vonatkozó műszaki feltételek hiányára, részben az állandó zsúfoltságra hivatkozással Balassagyarmaton csak többé-kevésbé, Nyírbátorban azonban egyátalán nem tartották be. Valójában azonban mindkét közösségi szállás két egymástól több-kevesebb távolságra lévő épületrészből áll, tehát jobb szervezéssel lehetne javítani a helyzeten. Tapasztalataink, illetve a külföldiek elmondása szerint a  kisebb méretű épületrészekben, illetve lakóhelyiségekben történő elhelyezéssel a személyzet a hosszabb ideje az intézményben élő, jó magaviseletű külföldiek helyzetén próbál könnyíteni.   
	A közösségi szállásokra vonatkozó hatályos jogszabályok nem tartalmaznak előírásokat a külföldiek befogadását megelőző egészségügyi szűrésére, illetve elkülönítésére vonatkozóan. A jelenleg szokásos szűrővizsgálatokat a Határőrség az OBH. 700-83/1996. számú jelentésemben tett ajánlásom eredményeként végzi. Az egészségügyi szűrésre vonatkozó szabályok hiánya a közösségi szálláson élő külföldiek, valamint a szolgálatot teljesítő határőrök az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogával összefüggésben eredményez alkotmányos visszásságot.
	A vizsgált közösségi szállásokon közegészségügyi, járványügyi és egészségvédelmi ellenőrzés  még nem volt. Az Állami Népegészségügyi és Tiszti Orvosi Szolgálatról (a továbbiakban: szolgálat) szóló 1991. évi XI. tv. 2. § (1) bekezdés a) pontja értelmében a szolgálat a fegyveres erők és a Rendőrség létesítményeiben nem jogosult közegészségügyi ellenőrzést tartani. Az  1991. évi XI. tv. 2. § (3) bekezdése alapján a fegyveres erők - így a Határőrség is - közegészségügyi feladataikat saját egészségügyi szolgálatuk útján látják el. Az a tény, hogy a közösségi szállások létesítése óta még egyetlen közegészségügyi ellenőrzés sem történt, az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerinti jogállam, illetve az ebből eredő jogbiztonság, a közösségi szálláson élő külföldieknek, a szolgálatot teljesítő határőrök, továbbá a környező települések lakóinak az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogával összefüggésben eredményez alkotmányos visszásságot. A Határőrség, illetve a Belügyminisztérium Egészségügyi Szolgálatai közegészségügyi feladatainak a közösségi szállásokon történő ellátását külön eljárásban - OBH. 6212/1998. számú ügyben - vizsgálom. Ezért a jelen vizsgálat során tapasztalt közegészségügyi viszonyokkal összefüggő külon ajánlást most nem teszek.
	Az OBH 700-83/1996. számú vizsgálatomról szóló jelentésemben állapítottam meg első alkalommal, hogy a közösségi szállásokon szolgálatot teljesítő határőrök veszélyességi pótlékra való jogosultságának hiánya az Alkotmány 70/B. (3) bekezdésében biztosított a végzett munka mennyiségének és minőségéhez megfelelő jövedelemhez való alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot eredményez. A feltárt visszásság megszüntetésére ajánlást tettem a közösségi szállásokon szolgálatot teljesítő határőrök veszélyességi pótlékának megállapítására. Ajánlásomat a Határőrség országos  parancsnoka elfogadta, a vonatkozó belügyminiszteri rendelet kiegészítéséről szóló jogszabály módosítási javaslatot elkészítette. A határőrök veszélyességi pótlékának megállapításához szükséges jogszabályok módosítása nem történt meg, így ajánlásomat az OBH. 3020/1998. számú jelentésemben megismételtem. A belügyminiszter 1998. november 2-án kelt levelében tájékoztatott arról, hogy  ajánlásom végrehajtásának hiányzik a jogszabályi háttere, ehhez ugyanis a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvényt kell módosítani. Figyelemmel arra, hogy az 1997. évi munkámról szóló országgyűlési beszámolóm kapcsán a kormány képviselője ígéretet tett, hogy a veszélyességi pótlékot 1999. január 1-től folyósítják, a belügyminiszter válaszát nem fogadtam el. 
	1999. évben átfogó vizsgálat keretében kívánom áttekinteni a határőrök élet és munkakörülményeit. Ezért a közösségi szállásokon szolgálatot teljesítő állomány munkakörülményeivel kapcsolatban most külön ajánlást nem teszek.
	A közösségi szállásokon tapasztalható zsúfoltság, a higiénés körülmények, az összezártságból, a személyzettel történő érdemi kommunikáció valamint a foglalkoztatás hiányából eredő feszűltségek étkezés megtagadáshoz, agresszióhoz, szökéshez, esetenként csoportos kitörésekhez vezettek. Nyírbátor város vezetői elmondták, hogy a kitöréseket követően a külföldiek a település lakóházainak udvarában, illetve a melléképületekben próbáltak meg elrejtőzni, ami megrémítette a lakosságot. A közösségi szállásokon tapasztalt higiénés körülmények, a fertőző betegségekben szenvedő külföldiek egészségügyi elkülönítésének hiánya veszélyezteti az érintett települések lakosságának az  Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogának érvényesülését.
	Végezetül szeretném felhívni a figyelmet, hogy az Alkotmánybíróság már a 64/2991. (XII. 17.) AB. határozatában rámutatott arra, hogy az állam az alkotmányos alapjogok védelme körében "köteles az egyes alapjogok megvalósításához szükséges jogszabályi és szervezeti feltételeket úgy kialakítani, hogy mind a többi alapjoggal kapcsolatos, mind pedig az egyéb alkotmányos feladataira is tekintettel legyen". A közösségi szállásokon élő külföldiek, a szolgálatot teljesítő határőrök, valamint az érintett települések lakóinak alkotmányos alapjogai védelme érdekében a jogállamiságnak megfelelő jogszabályi környezet kialakításán túl, szervezeti intézkedésekre is szükség van.
	A helyszíni bejárások során azt tapasztaltam, hogy a közösségi szállásokon élők emberséges életkörülményeinek megteremtéséhez elengedhetetlen férőhelyek számának bővítéséhez szükséges ingatlanok rendelkezésre állnak. Balassagyarmaton a közösségi szállás új épületének felújítása a vizsgálat idején már folyt. Nyírbátor valaha 800 személy képzésére, ellátásra, illetve a kapcsolódó szolgáltató tevékenységget biztosító állomány elhelyezésre létesült. A hálóhelyiségek elhelyezésére, illetve az egykori állomány tisztálkodására szolgáló épületek túlnyomó többsége üresen állt, azokat kisebb részben raktárként hasznosítják. A rendelkezésre álló ingatlanok ésszerűbb hasznosításával javítani lehetne a külföldiek elhelyezésének tárgyi feltételeit.
	Az Intézkedés végrehajtásának következményeként a közösségi szállásokon élő emberek élettere gyakorlatilag a szálláshelyre korlátozódik. Az eltérő kulturális háttérből eredő különbségek, valamint a természetszerűen felmerülő emberi igények figyelembe vételével viszonylag csekély mértékű beruházások árán is sokat lehetne javítani az életkörülményeken.
	A vizsgálat tapasztalatai szerint a Határőrség nem készült fel a közösségi szállásokon elhelyezett emberekkel történő - speciális szakmai ismereteket igénylő - bánásmódra. Így fordulhatott elő Nyírbátorban, hogy megfelelő szakaszolás hiányában a külföldiek - több alkalommal -  az őrszemélyzet által kezelhetetlen méretű csoportokba tömörültek és a kaput, illetve a kerítést elsodorva kitörtek az intézményből. A szolgálatot teljesítő határőrök még az emberek őrzésével együttjáró elemi kommunikációra és a feszűltségek kezelésre  nincsenek felkészítve. A Balassagyarmati Határőr Igazgatóság áltak szervezett képzés azt bizonyítja, hogy az említett ismeretek megszerzését a végrehajtó állomány is igényli.  
	Ismételten felhívom a figyelmet az OBH. 3020/1998. számú jelentésemben tett azon megállapításomra, hogy a külföldi állampolgárok közösségi szálláson történő elhelyezése olyan intézkedés, amelynek végrehajtási módja egyedülálló a magyar jogrendszerben. A sajátosság abból adódik, hogy ez az egyetlen olyan személyes szabadság korlátozásával járó kényszerintézkedés, amelynek a végrehajtására szolgáló intézményben férfiak, nők és gyermekeik együttesen vannak elhelyezve. A közösségi szállásokon nincsenek olyan munkatársak akik a hátrányos helyzetű személyekkel  - például az egyedülálló nőkkel, gyermekekkel, a pszichés zavarokkal küszködő felnőttekkel - foglalkoznának, esetleg ügyeik intézésében segítenék őket. A külföldiekkel foglalkozó őrszemélyzet konfliktus kezelésre történő felkészítésével, legalább alapfokú kommunikációt biztosító nyelvi képzésével, válsághelyzetben lévő emberekkel foglalkozó szakemberek alkalmazásával csökkenteni lehetne a határozatlan időtartamú súlyos szabadságkorlátozásból eredő feszültségeket.

Ajánlások:

	- Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 25. §-ában biztosított jogkörömben eljárva ajánlást teszek a belügyminiszternek arra, hogy

	- a külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény módosítását, illetve kiegészítését a kijelölt helyen tartózkodás időtartama, fenntartásának indokoltsága, az eljáró hatóság által meghatározott szabadságkorlátozás mértékének felülvizsgálatát lehetővé tevő garanciarendszer kialakítása érdekében;

	- a kötelező tartózkodási hely kijelölésének eljárási rendjét, a közösségi szállás létesítésének követelményeit, illetve a közösségi szállás házirendjéről szóló kormányrendeletben az egy személyre jutó alapterület nagyságát, a külföldiek kötelező egészségügyi szűrését, illetve elkülönítését, a szolgálatot teljesítő állomány szakmai felkészítését szabályozza.
	- a közösségi szállásokon szolgálatot teljesítő határőrök veszélyességi pótlékának megállapítása érdekében kezdeményezze a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. tv. módosítását;

	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 20. §-a alapján ajánlást teszek a belügyminiszternek arra, hogy

	- intézkedjen a Balassagyarmati Határőr Igazgatóság Közösségi Szállása a Balassagyarmat Kossuth út 70. szám alatti részlegének soron kívüli bezárásáról;
	- mérje fel a szolgálatot teljesítő állomány szakmai, illetve idegennyelvi felkészítésének feltételeit;
	- biztosítsa a válsághelyzetben lévő külföldiekkel, valamint a közösségi szállásokon élő gyermekekkel foglalkozó, speciális felkészültségű szakemberek alkalmazásának feltételeit;  
	- gondoskodjon a személyazonosításra alkalmas iratok nélkül érkező külföldiek ügyeiben az idegenrendészeti eljárás gyorsításáról, ezen belül is részesítsék előnyben a gyermekes családokat, az időseket és az idült betegségben szenvedőket.

	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 20. §-a alapján ajánlást teszek a Határőrség országos parancsnokának arra, hogy

1) valamennyi közösségi szálláson:

	 - tekintse át a külföldiek nemek szerinti, illetve a gyermekeknek a felnőttkorúaktól való elkülönítését és körlevélben hívja fel az érintett határőr igazgatók figyelmét a vonatkozó rendelkezések következetes alkalmazására;
	- elhelyezett külföldiek által értett nyelveken függesszék ki az intézmény napirendjét és a külföldiek jogairól szóló tájékoztatást;

 2) a Balassagyarmati Határőr Igazgatóság Közösségi Szállása kapcsán:

	- biztosítsa a külföldiek nemek szerinti elkülönítését;
	- a közösségi szállás Ady Endre utcai épületében élő külföldiek részére alakítsanak ki "sétálót"; 
	- a Közösségi Szálláson tartózkodó külföldiek személyes holmijának őrzésére biztosítsanak zárható szekrényeket,
	- a  Közösségi Szállásra érkező külföldiek meghallgatása egyénenként történjen, 
	- a mosáshoz, illetve a kisgyermekek fürdetéséhez szükséges eszközöket, ruhaszárítókat biztosítsák.

3) a Nyírbátori Határőr Igazgatóság Közösségi Szállása kapcsán:

	- a rendelkezésre álló épületek felmérésével intézkedjen a közösségi szállás zsúfoltságának csökkentése érdekében;
	-  intézkedjen a külföldiek szakaszolt elhelyzéséről;
	-  biztosítsa a külföldiek nemek szerinti elkülönítését;
	- tegye lehetővé, hogy a Közösségi Szálláson tartózkodó külföldiek személyes holmijukat zárható szekrényekben őrizhessék;
	-  intézkedjen a mosáshoz, illetve a kisgyermekek fürdetéséhez szükséges eszközökről, ruhaszárítókról;
	-  intézkedjen az őrszemélyzet létszámának bővítése érdekében;

Budapest,  1998. december  14.

Gönczöl Katalin