OBH 5401/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az eljárás megindulása:
	Panaszos  sérelmezte, hogy pomázi házának sorozatos, 5 esetben történt feltörése miatt tett feljelentései alapján a Szentendrei Rendőrkapitányság nem tett meg mindent az elkövetők elfogása érdekében, a nyomozást szakszerűtlenül végezték,  a helyszínen nem rögzítettek nyomokat. Kifogásolta azt is, hogy a  bűnügyi iratokból nem kapott másolatot.  A panasz tartalmazta továbbá, hogy a panaszos feleségének Budapest III. kerületből eltulajdonított gépkocsiját nem találta meg a rendőrség, pedig a panaszos bejelentette a rendőrségen,  hogy hol, mikor milyen állapotban látta a gépkocsit.
	A panaszban foglaltakra figyelemmel alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság   gyanúja merült fel, ezért vizsgálatot rendeltem el. A vizsgálat során a Pest Megyei Főügyészséget és a Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetőjét a panaszos által kifogásolt ismeretlen tettesek ellen folytatott büntetőeljárások felülvizsgálatára kértem fel.

Érintett alkotmányos jogok:
	Jogállamiság, jogbiztonság, valamint a tisztességes eljárás követelménye                                                               (Alkotmány. 2.§ /1/ bek.)
	Tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § / 1 / bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
	7. § A hatóságok határozatai és intézkedései ellen, illetőleg az intézkedés elmulasztása miatt - ha e törvény kivételt nem tesz - jogorvoslatnak van helye.
	16. § (1) A nyomozó hatóságok feladata a bűncselekmények gyors és alapos felderítése, valamint a bűncselekmények elkövetőinek felelősségre vonásához szükséges eljárási cselekmények elvégzése.
	(2) Általános nyomozó hatóság a rendőrség és az ügyészség
	60. § (1) A bizonyítékok felderítése, összegyűjtése és biztosítása során e törvény rendelkezései szerint kell eljárni. Jogszabály előírhatja a bizonyítási cselekmények elvégzésének, így különösen a bizonyítási eszközök rögzítésének és megvizsgálásának meghatározott módját.
	(2) Erőszakkal, fenyegetéssel vagy más hasonló módon senkit sem szabad vallomásra kényszeríteni.
(3) Az e törvény rendelkezéseivel ellentétesen lefolytatott bizonyítás eredménye bizonyítékként nem vehető figyelembe.
	61. § (1) A bizonyítás eszközei különösen a tanúvallomás, a szakvélemény, a tárgyi bizonyítási eszköz, az okirat, a szemle, a helyszínelés, a bizonyítási kísérlet, a felismerésre bemutatás és a terhelt vallomása.
	(2) Az eljárás során fel lehet használni a bizonyítás olyan eszközeit is, amelyeket az arra illetékes hatóságok - a törvényben meghatározott feladataik teljesítése során - a büntetőeljárás megindítása előtt szereztek meg.
	(3) A bizonyítás eszközeinek nincs előre meghatározott bizonyító ereje.
	82. § (1) Tárgyi bizonyítási eszköz minden olyan dolog, amely a bizonyítandó tény bizonyítására alkalmas, így különösen az, amely a bűncselekmény elkövetésének nyomait hordozza, vagy a bűncselekmény elkövetése útján jött létre, amelyet a bűncselekmény elkövetéséhez eszközül használtak, vagy amelyre a bűncselekményt elkövették.
	(2) E törvény alkalmazásában tárgyi bizonyítási eszköz a bizonyításra alkalmas irat, valamint minden olyan tárgy is, amely általában műszaki vagy vegyi úton adatokat rögzít (fénykép, film-, hangfelvétel stb.).
	(3) A tárgyi bizonyítási eszközt, ha lefoglalásra nem alkalmas, a bűncselekménnyel kapcsolatos egyedi tulajdonságainak leírását vagy fényképét, az iratokhoz kell csatolni.
	84. § (1) Szemlét kell tartani, ha a bizonyítandó tény felderítéséhez vagy megállapításához személy, tárgy vagy helyszín közvetlen megtekintése, illetőleg megfigyelése szükséges.
	(2) A szemle alkalmával a bizonyítás szempontjából jelentős minden körülményt részletesen rögzíteni kell. A szemle tárgyáról, ha lehetséges és szükséges, felvételt, rajzot vagy vázlatot kell készíteni, és azt a jegyzőkönyvhöz kell csatolni. A szemlén fel kell kutatni és össze kell gyűjteni a tárgyi bizonyítási eszközöket is.
	(3) Ha a szemle tárgyát egyáltalán nem, vagy csak jelentős nehézség, illetőleg költség árán lehetne a hatóság elé vinni, a szemlét a helyszínen kell megtartani.
40/1987. sz. BM utasítás a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról
	452. A nyomozás során a valóságnak megfelelő tényállás felderítése érdekében a Be. szabályai által meghatározott keretek között - a bizonyítás elveire ( Be. 59. és 60. §-a ) is tekintettel - meg kell tenni minden olyan célszerű és törvényes intézkedést, amelynek a foganatosítására a nyomozó hatóságot a büntető eljárásról szóló törvény és az ahhoz kapcsolódó jogszabályok felhatalmazzák.

A vizsgálat megállapításai:
	A Pest Megyei Főügyésznek címzett megkeresésemre a legfőbb ügyész helyettese válaszolt.
	Tájékoztatása szerint a panaszos pomázi házába 1996-1998. közötti időben ismeretlen tettesek öt alkalommal   betörtek. A panaszos feljelentései alapján  a Szentendrei Rendőrkapitányság  három ügyszám alatt folytatott nyomozást az ügyben. A nyomozást minden esetben eredménytelenül zárták le, az elkövető kilétét nem sikerült megállapítani. A panaszos két nyomozást megszüntető határozat ellen panasszal nem élt, a harmadikat nem vette tudomásul, azt megpanaszolta. Panaszát azonban a Szentendrei  Városi Ügyészség  elutasította.
	A  legfőbb ügyész helyettese megállapította továbbá, hogy a 1291/1996. és 562/1998. számú ügyekben  egy esetben sem rögzítettek ujj, tenyér vagy eszköz-nyomot, a helyszíni szemle jegyzőkönyvében utalás sincs arra, hogy ezt egyáltalán megkísérelték volna. A  rendőrség az ismeretlen elkövető felderítése érdekében szükséges és lehetséges valamennyi nyomozási cselekményt nem végezte el. A nyomozás lefolytatása és a bizonyítási cselekmények elvégzése formális volt, a formanyomtatványok kitöltésére szűkült le. Tárgykőrözés kiadásának egyik ügyben sem volt dokumentált nyoma,  de nem tartalmazták a nyomozati iratok azt sem, hogy milyen tényleges intézkedéseket tett a rendőrség az elkövető felkutatására, milyen legális vagy illegális értékesítési helyeteket ellenőriztek, sőt a szóban forgó nyomozások eredményét összefoglaló jelentések szövegezése ténylegesen el nem végzett eljárási cselekményekre  is utaltak.
	A legfőbb ügyész helyettese általános következtetéseket is levont vizsgálata során. Véleménye szerint a megvizsgált nyomozás irataiból kitűnő szakszerűtlen rendőri eljárás nem  egyedi  jelenség  az  ismeretlen  tettesek   ellen  indult   büntetőügyekben.  Emiatt  az ügyészségek a nyomozó hatóságnál már számtalan esetben intézkedtek. Arról is tájékoztatott, hogy a  panaszos által kifogásolt ügyek iratait a Pest Megyei Főügyészség is megvizsgálta. Ennek alapján a főügyész a Pest Megyei Rendőr-főkapitányság bűnügyi igazgatóját felhívta, hogy tegye meg a  szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy valamennyi ismeretlen tettes ellen indult bűnügyben az alárendeltségében működő nyomozó hatóságok tényleges, érdemi felderítő munkát végezzenek.
	Vizsgálata eredményeként a legfőbb ügyész helyettese úgy foglalt állást, hogy a panaszos által kifogásolt nyomozások hiányosak voltak ugyan, de az időmúlás miatt, illetve az elkövetők személyére utaló konkrét adat hiányában a nyomozás továbbfolytatására nem intézkedik, mert az nem vezetne eredményre.
	A legfőbb ügyész helyettese ellenőrizte a panasz azon részét is, mely szerint a panaszos nem kapott másolatot a nyomozások irataiból. Megállapította, hogy a bűnügyi iratok nem utaltak arra, hogy a panaszos a nyomozás befejezését követően  másolati iratok kiadását kérte volna. Ezért nem állapította meg, hogy az iratmásolat kiadását szabályozó 4/1991. (III.14) IM-BM rendelet szabályait az ügyben eljáró rendőri szerv megsértette volna. Szükségesnek tartotta azonban, hogy az ügyészség utólag felhívja a panaszos figyelmét erre a jogra és lehetőségre. Ennek foganatosítására felszólitotta az ügyekben felügyeletet ellátó ügyészséget.
	A Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetője is teljesítette kérésemet. Tájékoztatása szerint a panaszos felesége gépkocsijának ellopása tárgyában a Budapest III. kerületi Rendőrkapitányságon 1996. február 2-án tett feljelentést február 5-én illetékességből a Gépjármű-felderítési Osztályra áttették. Ez a nyomozó szerv a gépjármű kőrözését még az nap, soron kívül elrendelte és a nyomozást 120-2098/96 bű. számon lefolytatta, majd a nyomozást - tekintettel arra, hogy az eljárás során olyan adat, tény nem merült fel, amely az elkövető kilétének megállapítására vezetett volna és eredmény az eljárás további folytatásától sem volt várható -  1996. március 14.-én megszüntette. A nyomozás újbóli elrendelésére pedig ma már nincs  lehetőség, mivel  - a főkapitány megállapítása szerint - a bűncselekmény elkövetőjének büntethetősége 1999. február 1-én elévült.
 	 A Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetője tájékoztatott arról is, hogy a panaszosnak  az ellopott jármű észlelésére vonatkozó távbeszélőn tett bejelentéséről -állításával ellentétben -  a rendőrkapitányság ügyeleti naplójába bejegyzés nem történt.  Válaszában rámutatott a főkapitány arra, hogy a főkapítányság vezetése  már többször  észlelte, hogy az ügyeleti és panaszfelvevői munkakört ellátó rendőri állomány bűncselekményre vonatkozó, távbeszélőn tett bejelentés alapján nem minden esetben tartja be a nyomozati utasítás vonatkozó előírásait, ami sérti a bűncselekmény elkövetőinek elfogásához fűződő társadalmi  és egyéni érdeket. Ezek megelőzése érdekében több intézkedést tettek. Belső normában előírták, hogy egyes bűncselekmények esetén nem képezheti mérlegelés tárgyát a telefonbejelentés valóságtartama, minden esetben foganatosítani kell a szükséges azonnalos intézkedéseket. Ugyancsak belső normában szabályozták az ügyeleti szervek részéről gépjárműlopás, illetve jármű önkényes elvétele esetén teendő intézkedéseket.
	 Az ügyeleti és panaszfelvételi tevékenység szakmai szinvonalának emelése érdekében az Országos Rendőr-főkapitányság Ügyeleti Főosztály vezetője is tett intézkedést, szabályozta a feljelentéssel, a bejelentéssel és panaszfelvételi munkával kapcsolatos feladatok egységes végrehajtását. A budapesti rendőrfőkapitány ezeken kívül elrendelte, hogy a kiemelt kapitányságokon, valamint ahol azt az ügyfélforgalom indokolja, állítsanak szolgálatba panaszfelvevőket és oktassák a szóban forgó tevékenység jogszabályi és normatív hátterét.  
	A legfőbb ügyész helyettesének és a Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetőjének válaszát elfogadtam.
	Megállapítottam, hogy a Szentendrei Rendőrkapitányságon a panaszos feljelentései alapján folytatott, nem kellő mélységű és hatékonyságú, szakszerűtlen nyomozások következtében sérült a panaszos jogállamiság és az abból eredő jogbiztonság követelményének, illetve a tisztességes eljáráshoz, valamint a tulajdonhoz fűződő joga. Tekintett azonban  arra, hogy a legfőbb ügyész helyettese és a Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetője is észlelte a hiányosságokat és azok megszüntetése érdekében a szükséges intézkedéseket megtették, a feltárt alkotmányos visszásság megállapítása mellett ajánlást nem tettem. Elegendőnek tartottam a legfőbb ügyész helyettesének intézkedését és a rendőrség belső rendelkezéseit is arra, hogy a jövőben elkerülhetők legyenek a panaszos alkotmányos emberi jogainak sérelméhez hasonló esetek. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv.17.§ /1/  bekezdése alapján azonban kérem a Pest Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjét, hogy fontolja meg a Szentendrei Rendőrkapitányságon folyó bűnügyi munka komplex ellenőrzésének lefolytatását és ennek eredményéről engem is tájékoztasson.

Budapest, 1999. november 11.

Gönczöl Katalin