OBH 5259/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az eljárás megindulása:
	Panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert véleménye szerint a fia ellen indult büntetőügyben a rendőri és ügyészi szervek nem jártak el pártatlanul, az ügyben érintett további két személy büntetőjogi felelősségének megállapítására semmiféle intézkedést nem tettek, ezirányú panaszait az ügyészi szervek elutasították. A panasz alapján felmerült a jogállamiság elve és a törvény elötti egyenlőség követelménye sérelmének gyanúja, ezért   vizsgálatot rendeltem el. Ennek során megkerestem a Legfőbb Ügyészséget és beszereztem a büntetőügy iratait.

Érintett alkotmányos jog:
jogállamiság elve (Alkotmány 2.§ (1) bek.)és az abból fakadó tisztességes eljáráshoz való jog
törvény elötti egyenlőség követelménye (Alkotmány 57. § /1/ bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I.  törvény a büntetőeljárásról
2.§ A büntetőügyekben eljáró hatóságok az e törvényben megállapított feltételek fennállása esetén kötelesek a büntetőeljárást lefolytatni.
1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
10.§ (1) Bűncselekmény az a szándékosan vagy -ha a törvény a gondatlan elkövetést is bünteti- gondatlanságból elkövetett cselekmény, amely veszélyes a társadalomra, és amelyre a törvény büntetés kiszabását rendeli.
22.§ A büntethetőséget kizáró okok.
32.§ A büntethetőséget megszüntető okok.
33.§ (1) bek.  A büntethetőség elévül -
b/ pont: egyéb bűncselekmény esetén a büntetési tétel felső határának megfelelő idő, de legalább három év elteltével
188.§ Ittas járművezetés ( törvényi tényállás)
189.§ Járművezetés tiltott átengedése (törvényi tényállás)

Megállapított tényállás:
	 Panaszos fia,  továbbá két társa, döbröközi lakósok 1995. december 23.-án, a délutáni órákban egy helyi vendéglátó egységben szórakoztak. E közben szeszesitalt fogyasztottak. A szórakozás során megállapodtak abban, hogy panaszos fia egyik társának   tulajdonát képező gépkocsival,  annak kipróbálása céljából Dombovárra mennek. Az odafelé vezető úton a gépkocsi tulajdonosa a  vezetést  átengedte az előzőleg ugyancsak szeszesitalt fogyasztó személynek, aki nem  a panaszos fia volt. Dombováron ismét fogyasztottak szeszesitalt, majd - a jogerős bírósági ítélet szerint - visszafelé a gépjárművet panaszos fia vezette, aki az úttestről kisodródott és árokba haladt. Az árokban  a gépkocsi az oldalára fordult és az eredeti menetiránnyal szembefordulva állt meg. A baleset során panaszos fia és a gépkocsi tulajdonosa  sértetlen maradt, viszont harmadik társuk lábai lebénulásával járó, maradandó fogyatékosságot eredményező gerincsérülést szenvedett. A 
vérvételi jegyzőkönyvek szerint mindhárman közepes fokú alkoholos befolyásoltság alatt álltak.
	Panaszos fia  ellen a Dombovári Rendőrkapitányság a Btk. 188. § (1) bek.-be ütköző,  de   a (2) bek. a./ pontja  szerint minősülő, maradandó fogyatékosságot okozó  ittas járművezetés  büntette  miatt  nyomozást folytatott,  a gyanúsítottat vádemelést és másodfokú   eljárást követően a bíróság szabadságvesztés főbüntetéssel, továbbá gépjárművezetéstől eltiltás mellékbüntetéssel sújtotta.

A vizsgálat megállapításai:
	A vizsgálatom során beszerzett büntető iratokból kitűnik, hogy panaszos fiának ügyében vizsgálati hatáskörrel nem rendelkezem, ezért a vizsgálatot lezárom. Az  állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv.29. § /1/  bekezdés f./ pontja a bíróságokat kiemeli azon  hatóságok  közül, melyek eljárását az  országgyűlési biztos vizsgálhatja. Panaszos fia büntetőjogi felelősségének fennállásáról és ennek megfelelő büntetés kiszabásáról a bíróság jogerősen határozott, az érintett perújítási kérelemmel nem élt, felülvizsgálati kérelmét pedig elutasították. Erre tekintettel  kétségtelenül megállapítható, hogy panaszos fiának önálló büntetőjogi felelősségét nem érinti két társának esetleges büntetőjogi felelőssége. Ezért panaszos fia vonatkozásában alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság  nem áll fenn.
	A vizsgálat során azonban megállapíthatóvá vált, hogy az eseménnyel érintett és abban részes  két társ büntetőjogi felelősségének kivizsgálása, tisztázása nem történt meg. Már a panaszos fia  ellen folytatott nyomozás kezdeti  szakaszában -annak ellenére, hogy mindhárman saját érdekeik szerint tettek nyilatkozatot, majd vallomást- az ittas járművezetésre és a gépkocsi vezetésének átengedésére vonatkozó utalások alapján fel kellett volna merülnie a gyanúnak arra nézve, hogy a két társ elkövette a Btk.189.§ (1) bek.-be ütköző gépjárművezetés tiltott átengedése vétségét, egyikük ezen kívül a Btk. 188.§ (1) bek.-be ütköző ittas járművezetés vétségét is.  A Dombovári Rendőrkapitányság az ügy nyomozása során nem intézkedett arra, hogy a kétségtelenül ellentmondásos, de terhelő adatokat, bizonyítékokat  a két személy ellen, a velük szemben indított büntetőeljárásban felhasználja, a történeti tényállást  vonatkozásukban is a lehető legpontosabb módon feltárja.
	A vádemelési javaslattal megküldött bűnügyi iratok alapján a Tolna Megyei Főügyészség két alkalommal is pótnyomozást rendelt el a tényállás felderítetlensége miatt, de részükről sem merült fel a másik két személy bűncselekményeinek bizonyítására történő intézkedés szüksége. A hiányosságot, a két személlyel szemben a büntetőeljárás elmaradását a Legfőbb Ügyészség Közlekedési Osztálya a Tolna Megyei Főügyészség felé 1998. augusztus 31.-én kelt átiratában jelezte, de az általuk elkövetett bűncselekmény felderítését az eljárás jogerős lezárását követően már nem tartotta indokoltnak. Megjegyzést érdemel, hogy az átirat időpontjában a két társ  büntethetősége még nem évült el,  azóta - a cselekmény 1995. december 23.-án történt elkövetésére figyelemmel -  az elévülés már bekövetkezett.
	A Legfőbb Ügyészség -a panaszos oda intézett beadványára válaszolva - a társak elleni büntetőeljárás mellőzését időmúlással, az egyik személy egész életére kiható rokkantságával és a másikat ért jelentős kárral indokolta. Ezek az okok azonban a Btk. 22.§ és  32.§-ban  meghatározott  büntethetőséget   kizáró  illetve megszüntető okok között nem 
szerepelnek, legfeljebb az alkalmazott büntetés vagy intézkedés meghatározása körében lehetett volna jelentőségük. 

Összegezve: a vizsgálat során megállapított mulasztások sértették a büntető és büntetőeljárási  törvényben   meghatározott  szabályokat,  elveket.   A megállapított jogszabálysértések ellenére a hatóságok eljárása visszásságot nem okozott, figyelemmel arra, hogy tevékenységük sem panaszos fiának, sem pedig másoknak alkotmányos jogait nem sértette,  vagy veszélyeztette közvetlenül.
Erre tekintettel ajánlást nem teszek, figyelemmel azonban arra, hogy a jogszabálysértések adott körülmények között visszásság kialakulásához is vezethetnek, felhívom a Legfőbb Ügyész és a Tolna Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjének figyelmét hasonló ügyekben a büntető anyagi és eljárási szabályok és elvek maradéktalan betartásának fontosságára.

Budapest, 1999. július 23.

Dr. Polt Péter