OBH 5040/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Szécsi Mária

Az eljárás megindítása

A panaszosok az Országgyűlési Biztosok Hivatalának Panaszirodájához fordultak, mert a Szegedi Ügyvédi Kamara nem járt el megfelelően, amikor az általuk panaszolt ügyvéd magatartását - aki társasházi lakásépítésük előkészítése során a számukra súlyosan hátrányos helyzet megteremtésében közreműködött - nem tekintette szándékos vétségnek; először az előzetes, majd később a fegyelmi eljárást - bizonyítékaikat figyelmen kívül hagyva - indokolatlanul szüntette meg.

Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, illetve az ennek részét képező tisztességes eljáráshoz való alkotmányos jog, valamint az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jog esetleges sérelmére tekintettel az ügyben vizsgálatot indítottam.
A vizsgálathoz kérésemre a Szegedi Ügyvédi Kamara megküldte a fegyelmi eljárás során keletkezett iratokat.  

Megállapított tényállás

A panaszosok előszerződést kötöttek a Kft.-vel, egy szegedi ingatlan 83/1000-ed és 75/1000-ed részének megvásárlására és társasházépítésre. Az ingatlan ellenértékeként és az építkezésre 3.035.534 Ft-ot fizettek ki. Az ingatlant a korábbi eladója javára vételárhátralék címén 6.400.000 Ft jelzálog terhelte, amiről szerződési nyilatkozatuk szerint a panaszosok tudtak. Ezt a tényt az előszerződésben is rögzítették úgy, hogy a tehermentesítésre a Kft. vállalt kötelezettséget az építőközösség megalakulásáig. Ezt az előszerződést készítette az a szegedi ügyvéd, akivel szemben később a panaszosok fegyelmi eljárást kezdeményeztek. Utóbb ugyanis a társasházépítés szervezése meghiúsult, a Kft. az ingatlantulajdoni hányadát és a Kft.-t eladta egy Bt.-nek, amely a vételár egy részét a jelzálogjog jogosultjának fizette ki, a Kft. kötelezettségének teljesítéseként. A vételárból még mindig fennmaradt hátralékot az ingatlan eladója részben a panaszosoktól követeli.

A Kft. ügyvezetője ellen sikkasztás miatt folyt büntetőügy I. fokú ítéletének indokolása szerint a Bt. a tevékenységét befejezte (a Kft.-vel kötött szerződésében vállalt társasházszervező tevékenységét nem teljesítette), ügyvezetője ismeretlen helyen tartózkodik. 

A két háromgyermekes család mindezek miatt elviselhetetlen helyzetbe került, a nagyobb lakás megszerzésére tett erőfeszítésük kudarcot vallott, egyikük a lakását is elvesztette. 

A panaszosok azért kezdeményeztek a szerződést készítő ügyvéd ellen fegyelmi eljárást a kamaránál, mert szerintük bár az ügyvédnő tudott a Kft. fizetésképtelenségéről, arról, hogy a társasházépítés telkének vételárából semmi sincs kifizetve, őket nem figyelmeztette arra, hogy ilyen körülmények között pénzüket elveszíthetik. Sőt: ő tanácsolta, hogy a panaszosok által a Kft.-nek kifizetett pénznek megfelelő tulajdoni hányad javukra ne kerüljön bejegyzésre az ingatlan-nyilvántartásba, hanem az a Kft. tulajdona maradjon. Arról is tudomása volt, hogy a Kft. ügyvezetője büntetett előéletű. Az ügyvéd a Kft. tagjaként intézte a Kft. ügyeit, jogi tanáccsal látta el az ügyvezetőt. 

Az ügyvédnőnek - a Kft. vagyontalanságára tekintettel - a panaszosok által fizetett pénzösszegeket - véleményük szerint - letétbe kellett volna helyeztetnie, és át kellett volna adnia a társasház építésének szervezését a négy családnak. Ettől elzárkózott, majd a Kft. a társasház építéssel kapcsolatos minden kötelezettségét továbbadta a Bt. ügyvezetőjének. 

Mindezekkel - a panaszosok állítása szerint - az ügyvéd ügyvédi kötelezettségét vétkesen megszegte.

A Szegedi Ügyvédi Kamara elnöke 1997. január 17-én a Bp. 409/1996. számon az előzetes vizsgálat megszüntetéséről határozott, az ügyvédségről szóló 1983. évi 4. sz. tvr. 14. § (1) bekezdése alapján. A panaszosok és tulajdonostársaik panaszát alaptalannak tartotta, álláspontja szerint "a szerződésben a jogalany vállal kötelezettséget, nem pedig a szerződést készítő ügyvéd. A szerződés esetleges nem teljesítése esetén pedig az igényt, a kötelezettséget vállaló jogalannyal szemben kell érvényesíteni, nem pedig a szerződést készítő - abban kötelezettséget nem vállaló - jogi szakemberrel szemben." A csatolt szerződéseket megvizsgálva megállapította, hogy a szerződéseket készítő ügyvéd a szerződések megszerkesztésekor az ügyvédi hivatás magatartási szabályait nem sértette meg.

Az Országos Ügyvédi Kamara 47/911/1997. számú, 1997. december 9-én kelt levelében panaszosokat is értesítette, hogy Elnökségük 1997. november 17-én tartott ülésén a Szegedi Ügyvédi Kamara elnökének határozatát hatályon kívül helyezte, és a Szegedi Kamara elnökét az előzetes vizsgálat lefolytatására utasította, mert álláspontjuk szerint az ügyet részletesen ki kell vizsgálni, tisztázni kell az ügyvédnő pontos tevékenységét, valamint a Kft.-vel való jogviszonyát.

A Szegedi Ügyvédi Kamara elnöke 1998. március 18-án az előzetes vizsgálat lefolytatása helyett, a fegyelmi eljárás elrendelésére hozott határozatot. Álláspontja szerint a panaszosok tényállításainak bizonyítottsága esetén az ügyvéd megsértette az Ügyvédi Hivatás Magatartási Szabályainak 3. pont 2. bekezdésében írt szabályt, mert közreműködött abban, hogy a Kft. a jogaival visszaélve a panaszosok számára hátrányos helyzetet teremtsen. A határozat kimondja, hogy a fenti indokok alapján fegyelmi eljárást kellett elrendelni.

1998. június 18-án lefolytatott fegyelmi tárgyaláson, ahol a Fegyelmi Tanács elnöke, tagjai, a fegyelmi főmegbízott és az eljárás alá vont ügyvéd voltak jelen, a fegyelmi eljárás megszüntetésére került sor, mely döntést kihirdették, s mivel fellebbezést az arra jogosultak nem jelentettek be, e döntés jogerőre emelkedett. A panaszosok a tárgyalásra nem kaptak meghívást. 

A tárgyalás során a panaszolt ügyvéd cégkivonattal igazolta, hogy a Kft.-nek nem tagja, 1995. augusztus 10-én kapott megbízást a szervezendő társasház jogi ügyeinek intézésére. Az Ügyfelvételi lapon felvett tényvázlattal támasztotta alá állításait, melyen az is szerepel, hogy 1996. október 3-án ténykedése befejeződött, mivel a Kft. eladásra került. Az ingatlanra vonatkozó előszerződéseket ő készítette el a panaszosoknak, végleges adásvételi szerződések megkötésekor a panaszosokat külön ügyvéd képviselte. 

A tárgyaláson kihirdetett, az eljárást megszüntető határozat indokolása szerint: "Az eljárásban tisztázódott az eljárás alá vont ügyvéd pontos tevékenysége a szerződéskötésekkel kapcsolatban, tisztázódott a Kft.-vel fennálló kapcsolata, valamint az, hogy az ingatlanokra vonatkozó előszerződést kötötte meg, a végleges szerződéseket M.L. ügyvéd készítette és ellenjegyezte. Megállapítást nyert, hogy az előszerződés és az adásvételi szerződés készítésének időpontjában az ingatlan egyező jogokkal és terhekkel állt a vevők rendelkezésére. Mindezek alapján fegyelmi vétség nem volt megállapítható."  

A jogerős fegyelmi határozat ellen a panaszosok fellebbezést nyújtottak be az Országos Ügyvédi Kamara elnökéhez 1998. július 7-én, mivel az I. fokú Fegyelmi Tanács érdemi vizsgálatot nem folytatott, az eljárást kezdeményező sértetteket a tárgyalásról nem értesítette, így résztvételükre, meghallgatásukra, írásbeli bizonyítékaik bemutatására, csatolására sem kerülhetett sor.

A Szegedi Ügyvédi Kamara I. sz. Fegyelmi Tanácsa 1998. augusztus 26-án arról értesítette panaszosokat, hogy benyújtott "fellebbezésüket" elutasítja, mivel az első fokú fegyelmi határozat ellen csak az Ügyvédi Kamara fegyelmi megbízottja és a fegyelmi eljárás alá vont ügyvéd terjeszthet elő fellebbezést. A beadványokat a címzettnek nem továbbította, - az Országos Ügyvédi Kamara által kialakított gyakorlat értelmében - azokat az első fokon eljárt Fegyelmi Tanács bírálta el, s állapította meg, hogy a fellebbezés nem az arra jogosultaktól származott. Tárgyalás nélkül, zárt tanácskozás után a benyújtott fellebbezéseket a fenti indok alapján határozatban elutasította, mely döntés ellen további fellebbezésnek nincs helye.

A vizsgálat megállapításai

A fegyelmi eljárás lefolytatására az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény 130. § (2) bekezdése értelmében még a korábbi szabályokat a (1983: 4. tvr.-t és az Országos Ügyvédi Kamara Fegyelmi Eljárási Szabályzatát) kellett alkalmazni.

A Fegyelmi Eljárási Szabályzat 14. § (1) bekezdése alapján előzetes vizsgálatot kellett volna lefolytatni, amelynek során az eljárást kezdeményezőknek lehetőségük lett volna bizonyítékaikat is ismertetni. (Erre az eljárásra hívta fel a Kamara elnökét az Országos Elnökség is.) Elmaradt a panaszosok meghallgatása a fegyelmi tárgyaláson is, holott erről a Szabályzat 19. § (2) és (3) bekezdése rendelkezik. A határozat indokolása pedig nem felelt meg a Szabályzat 30. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezésnek: "A határozat indokolásának tartalmaznia kell a tényállást és az abból levont ténybeli és jogi következtetést." Sem az előzetes vizsgálatot megszüntető, sem a fegyelmi eljárást megszüntető határozat indokolása nem ismerteti azt, hogy az eljárás kezdeményezői az ügyvéddel szemben milyen kifogásokat emeltek, és azok miért nem valósítanak meg fegyelmi vétséget. (A megszüntető határozat indokolásából az derül ki, az ügyvéd azért vétlen, mert nem volt tagja a Kft.-nek, és mert az előszerződés és a végleges szerződés tartalma azonos volt.) A hiányos indokolás adott alapot arra, hogy az eljárást kezdeményezők fellebbezésükben megismételjék sérelmeiket, amelyekre - az ez esetben  szükségképpen formális elutasítás miatt - ismét nem kaptak érdemi választ.

A személyes meghallgatásnak az előbb említett mellőzése miatt a panaszosok ennek során sem kaphattak kellő tájékoztatást az ügyvéd szerepéről, kötelességéről.

Ezek az eljárási hibák vezettek oda, hogy a panaszosok az állampolgári jogok országgyűlési biztosától várnak segítséget az ügyvédi tevékenység jogszerűségének megítélésében, holott hatásköre csak a fegyelmi eljárás szabályszerűségének vizsgálatára terjed ki, az egyedi döntések felülvizsgálatát - akár a hiányos indokolás kiegészítését - nem kezdeményezheti, mert arra jogszabály nem ad lehetőséget. Nincs akadálya azonban annak, hogy a panaszosok - a fegyelmi döntéstől függetlenül - a bírósághoz forduljanak az ügyvéd kártérítési felelősségének megállapítása iránt, s e perben ítéljék meg közreműködésének jogszerűségét.

A megállapított eljárási hibák ismétlődésük esetén súlyosan árthatnak az ügyvédi kar, a kamara iránti bizalomnak. A panaszosok pedig kellő tájékoztatás hiányában esetleg megalapozatlan kárigénnyel fordulnak a bírósághoz, és ezzel kárukat növelik.

A fegyelmi eljárás jellege folytán a bejelentőt megillető rendkívül szűk jogorvoslati lehetőség miatt az eljárási szabályok megsértése a bejelentő alkotmányos jogaival összefüggésben visszásságot jelent.

Megállapítottam, hogy a Szegedi Ügyvédi Kamara, illetve Fegyelmi Bizottsága a Fegyelmi Eljárási Szabályzatban foglaltak megsértésével visszásságot okozott a jogbiztonság alkotmányos követelményével, illetve a panaszosoknak a tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben.

Az ügyvédekről szóló új jogszabály, az 1998. évi XI. törvény sem ad lehetőséget a hasonló hibáknak akár a Magyar Ügyvédi Kamara, akár az ügyvédi kamarák tevékenysége felett törvényességi felügyeletet gyakorló igazságügy-miniszter által történő orvoslására, hiszen arra sincs lehetőségük, hogy új eljárást rendeljenek el, ha jogsértést tapasztalnak. Ezt a törvény 121. § (3) bekezdése - az ügyvéd által kezdeményezhető bírósági eljárásra tekintettel - kizárja. A konkrét ügy azonban azt mutatja, az ügyfelek jogainak védelme, a jogbiztonság erősítése ezt szükségessé tenné, de az ügyvédi hivatás védelme is ezt kívánná. 

Ajánlás

A Szegedi Ügyvédi Kamara elnökét felkérem, gondoskodjon arról, hogy a fegyelmi eljárás szabályait - különös tekintettel a bejelentést tevők jogaira - maradéktalanul tartsák be.

A Magyar Ügyvédi Kamara elnökét kérem, a rendelkezésére álló eszközökkel segítse elő, hogy az országban a hasonló eseteket a kamarák elnökei megelőzzék.

Kérem az Elnök urakat, hogy ajánlásommal kapcsolatos álláspontjukról és intézkedéseikről az 1993. évi LIX. törvény 21. § (2) bekezdése és a 20. § (1) bekezdése értelmében 30 napon belül szíveskedjenek értesíteni. 

Kezdeményezem az igazságügy-miniszternél, fontolja meg olyan törvénymódosítás előkészítését, amely lehetővé tenné, hogy a miniszter vagy a Magyar Ügyvédi Kamara a fegyelmi eljárásban hozott törvénysértő döntést megsemmisítse, és új eljárást rendeljen el, feltéve hogy a jogorvoslatra más lehetőség nincs.

Kérem Miniszter asszonyt, hogy ajánlásommal kapcsolatos álláspontjáról az 1993. évi LIX. törvény 25. §-a értelmében 60 napon belül szíveskedjék értesíteni. 

Budapest, 1999. október  20.

Dr. Polt Péter