OBH 4942/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos sérelmezte, hogy a BRFK VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányságon 1996. január 14-én - gépkocsija feltörése miatt - tett büntető feljelentése sorsáról nincs tudomása. 	Kifogásolta továbbá a Budapesti Rendőr-főkapitányságon 120-7988/1996. bü. szám alatt folyamatban volt nyomozás megszüntetését, illetve az érdektelen ügyintézést.
	A panasz alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz, továbbá a jogorvoslathoz való jog sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. A vizsgálat eredményes lezárása érdekében a Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetőjét vizsgálat tartására kértem fel.

Érintett alkotmányos jogok
	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.).
	A jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § /5/ bek.).

A vizsgálat megállapításai
1.	A Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetője megállapította, hogy a panaszos 1996. január 14-én büntető feljelentés tett a BRFK VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányságon ismeretlen személyek ellen, mert azok a feljelentés napján 12.50 órakor betörték az utcán parkoló DVR 452 frsz-ú, Trabant gépkocsijának ablakát és abból eltulajdonították napszemüvegét. A feljelentő szerint a cselekményt három 16 év körüli személy követte el, akiket a lakókörnyezetéből látásból ismert. A kapitányság beosztottai a feljelentést követően, 13.00 órakor helyszíni szemlét tartottak. 
	A főkapitány megállapította, hogy a 	BRFK VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányságon a szóban forgó feljelentést 1996. január 15-én iktatták be, de helytelenül, nem bűnügyre, hanem általános számra, majd egy másik sértett sérelmére elkövetett gépkocsi feltörés ügyéhez, a 147-151/1996. bü. számon elrendelt nyomozás irataihoz csatolták. Ez utóbbi bűnügy irataihoz - szakszerűtlenül - csatoltak további gépjármű feltörési ügyet is. A 147-151/1996. bü. számon elrendelt nyomozást - mivel az elkövető ismeretlen maradt - 1996. február 5-én megszüntették. A nyomozást megszüntető határozatot mindhárom sértett részére kézbesítették. Két sértett a határozatot átvette. A tértivevény tanúsága szerint a panaszos lakcíméről "nem kereste" jelzéssel visszaérkezett a küldemény. Ezért azt a rendőri szerv kézbesítettként, 1996. február 15-én irattárba helyezte.
	A budapesti rendőrfőkapitány álláspontja szerint a BRFK VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányságon a panaszos szóban forgó feljelentését szakszerűtlenül iktatták általános számra és szakszerűtlenül csatolták a hasonló módszerrel elkövetett más bűncselekmény miatt kezdeményezett nyomozás irataihoz. Mulasztott a rendőri szerv amiatt is, hogy a nyomozás során érdemi nyomozati cselekményeket nem foganatosított. A fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (továbbiakban: Hszt.) 119. § (1) bekezdése szerint "Fegyelemsértést követ el, és fegyelmi eljárás keretében felelősségre kell vonni a hivatásos állomány tagját, ha a szolgálati viszonnyal kapcsolatos kötelezettségét vétkesen megszegi." A főkapitány által megállapított mulasztások miatt a nyomozóval és parancsnokával szemben tehát fegyelmi eljárás elrendelésének lett volna helye. Tekintettel azonban arra, hogy a Hszt. 122. §-a azt is kimondja, hogy "Elévülés miatt nem indítható fegyelmi eljárás, ha a) a fegyelemsértés elkövetése óta 1 év, ... eltelt." - már pedig a szóban forgó ügyben ez a jogszabályi előírás bekövetkezett - a főkapitány eltekintett a fegyelmi eljárás megindításától, illetve a fegyelmi felelősségrevonás elrendelésétől.
	A főkapitány a nyomozás továbbfolytatására és az elmaradt nyomozati cselekmények foganatosítására sem adott utasítást. Ennek oka az, hogy a kisebb értékre elkövetett lopás büntethetősége elévült. Ezt a Btk. 33. § (1) bekezdés b) pontja, mely így szól: "A büntethetőség elévül ...  a büntetési tétel felső határának megfelelő idő, de legalább három év elteltével." - figyelemmel a Btk. 316. § (1) és (2) bekezdéseire is, ami szerint: "(1) Aki idegen dolgot mástól azért vesz el, hogy azt jogtalanul eltulajdonítsa, lopást követ el. (2) A büntetés vétség miatt két évig terjedő szabadságvesztés, közérdekű munka vagy pénzbüntetés ... " - alapozta meg. Az elkövető büntethetősége tehát 1999. január 14-én megszűnt.
	A főkapitány szerint az ügyintéző a Büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (Be.) 114. §-ában foglaltaknak megfelelően járt el akkor, amikor a "nem kereste" jelzéssel visszaérkezett postai küldeményt, a nyomozást megszüntető határozatot kézbesítettnek tekintette. A Be. 114. § (1) bekezdése szerint: "A kézbesítés a hivatalos iratok kézbesítésére vonatkozó külön jogszabály szerint történik, ...". Külön jogszabály a postai tevékenységről szóló 133/1993. (IX. 29.) Korm. rendelet, melynek 17. § (2) bekezdése kimondja, hogy "A hivatalos irat kézbesítését a szolgáltató két alkalommal kísérli meg.". A rendelet 18. § (1) bekezdés b) pontja arról is rendelkezik, hogy "A postai küldeményeket a jogosult átvevő az alábbi átvételi határidőn belül veheti át a szolgáltató hivatali helyiségében: ... a hivatalos iratot a második értesítéstől számított öt; ... naptári napig." A hivatalos iratok kézbesítésének egyszerűsítéséről szóló 43/1953. (VIII. 20.) MT rendelet 9. § (1) bekezdése rögzíti azt is, hogy "A postai tevékenységről szóló 133/1993. (IX. 29.) Korm. rendelet 18. §-a (1) bekezdésének b) pontja értelmében visszaküldött iratot ... a kézbesítés második megkísérlésének, illetőleg a második figyelmeztetés postafiókba helyezésének napját követő ötödik munkanapon kézbesítettnek kell tekinteni." Végül ez utóbbi MT rendelet végrehajtásáról szóló 13/1953. (IK. 17.) IM-KPM-BM együttes utasítás 6. § (3) és (4) bekezdései előírják, hogy "(3) Ha a megjelölt címen a kézbesítő senkit sem talál otthon, vagy csak olyan személyt, akinek a levél az (1)-(2) bekezdés értelmében nem kézbesíthető, a levélszekrényben, vagy a postai küldemények elhelyezésére szolgáló más helyen, ilyennek hiányában pedig az ajtóra (kapura) kifüggeszti a megfelelően kiállított - a tértivevényen megjelölt mintájú - figyelmeztetést. ...  
(4) A (3) bekezdés esetében a kézbesítő köteles a kézbesítést - lehetőleg a következő munkanapon - ismét megkísérelni. Ha akkor a címzettet, vagy az átvételre jogosult más személyt otthon találja, az iratot kézbesíti, ellenkező esetben pedig a tértivevény hátoldalára nyomtatott 3. jelzésű szöveget keltezéssel és aláírással látja el.".

2.	A Budapesti rendőrfőkapitány tájékoztatása szerint a panaszos a BRFK VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányságon 1996. július 6-án azért tett feljelentést ismeretlen tettes ellen, mert 1996. július 5-én 24.00 óra és július 6-án 11.00 óra közötti időben eltulajdonította az utcán lezárt állapotban parkoló, előzőekben már hivatkozott Trabant típusú személygépkocsiját. A cselekményből eredő kára 85.000- Ft volt. A kapitányság a gépjármű körözését azonnal elrendelt, majd az ügy iratait továbbította az eljárás lefolytatására illetékes BRFK Nyomozó Főosztály Gépjármű-felderítési Osztálynak. Ez utóbbi rendőri szerv - a Btk. 316. § /1/ bekezdésébe ütköző és /2/ bekezdés I. fordulata szerint minősülő, vagyis kisebb értékre elkövetett - lopás vétségének alapos gyanúja miatt a nyomozást 120-7988/1996. bü. számon, 1996. július 18-án rendelte el. Az eljárást a nyomozó hatóság a Be. 90. § (1) bekezdése alapján - ami így szól: "A vétségi eljárás szabályait kell alkalmazni vétség [Btk. 11. § (2) bek.] miatt folytatott eljárásban, kivéve, ha a bűncselekményre a törvény öt évi vagy ennél súlyosabb szabadságvesztést rendel." - folytatta le. Az eljárás során a panaszost, mint sértett tanút kihallgatták. Ennek során elmondta, hogy lakókörnyezetében egy fiatalokból álló csoport gépkocsikat tör fel és tulajdonít el. Az általa feltételezett elkövetői körről fényképfelvételt készített, melyet a nyomozó hatóságnak átadott. Az ügy előadója a panaszos lakókörnyezetében végzett tanúkihallgatás és adatgyűjtés alkalmával azon ház több lakójának, melyet a feljelentő (panaszos) azért jelölt meg, mert onnan lopták el Trabantját, bemutatta a fényképeket. A képeken szereplő személyeket azonban nem ismerte meg, illetve nem tudta azonosítani senki. Az eredménytelenséget annak tudta be a rendőri szerv, hogy a fényképfelvételeken látszó személyek közül többen háttal vagy takarásban álltak. A szemből vagy oldalról látszó személyek arcvonása is homályos volt. Tekintettel arra, hogy az eljárás során a sértett által feltételezett elkövetőket nem lehetett azonosítani, illetve felkutatni, konkrét adat pedig arra nem merült fel, hogy a panaszos által szolgáltatott fényképeken látszó személyek a bűncselekménnyel egyáltalán összefüggésben lettek volna, továbbá mert a bűncselekmény elkövetésével más személy nem volt alaposan gyanúsítható, a főkapitányság Gépjármű-felderítési Osztálya a nyomozást 1996. szeptember 2-án megszüntette.
	A főkapitány megállapította azt is, hogy a nyomozást folytató rendőri szerv 1996. szeptember 26-án kiegészítette saját határozatát. Ennek indokát az képezte, hogy az eredeti határozat nem tartalmazta az ellopott gépjárműben volt, azzal együtt eltulajdonított tárgyaknak a bűncselekmény elkövetése időpontjában irányadó értékét.
	Tájékoztatott a Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetője továbbá arról, hogy a nyomozást megszüntető határozat ellen a panaszos jogorvoslattal élt. Jogorvoslati kérelmét közvetlenül a Budapesti VI.-VII. kerületi Ügyészségen terjesztette elő. Az ügyészi szerv a panaszt 1996. október 17-én megküldte a nyomozást végrehajtó rendőri szervnek. Az ügyészség - figyelemmel a Be. 148. § (5) bekezdésére, mely szerint: "Ha a hatóság a panasznak nem ad helyt, az iratokat huszonnégy órán belül a panasz elbírálására jogosult ügyésznek, illetőleg a felettes ügyésznek köteles nyilatkozatával együtt megküldeni. ..." - felhívta a rendőrhatóságot, hogy ha a panasznak nem ad helyt, azt az iratok eredeti példányával együtt, elbírálás céljából küldje meg az ügyészségnek. A rendőrségen az ügyészség által áttett panaszt 1996. november 6-án iktatták és mivel annak a rendőri szerv nem adott helyt, 1996. november 19-én - a nyomozás irataival együtt - megküldték az ügyészségnek. A Budapesti VI.-VII. kerületi Ügyészség a panasznak helyt adott, 1996. december 2-án pótnyomozást rendelt el. Az ügyészség meghatározta a rendőrség által végrehajtandó nyomozati cselekményeket is. A pótnyomozás befejezésének határideje - a Fővárosi Főügyészség nyomozás határidejének meghosszabbításáról szóló határozata alapján - 1997. március 13. volt. Az elkövetők kilétét azonban a pótnyomozás során sem lehetett megállapítani. A panaszos (feljelentő) által feltételezett elkövetők felkutatása továbbra is eredménytelen maradt. Ezért a Gépjármű-felderítési Osztály 1997. március 3-án ismét megszüntette a nyomozást. Ezen határozat ellen a főkapitányságra a panaszos nem nyújtott be jogorvoslati kérelmet.
	A főkapitány az ügyben úgy foglalt állást, hogy a Gépjármű-felderítési Osztály a lefolytatott nyomozás során eljárásjogi hibát, határidő mulasztást nem követett el. A nyomozás eredménytelensége az ügyintézőnek nem róható fel.

3.	A főkapitány tájékoztatását elfogadtam. Megállapítottam, hogy a Budapesti VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányság ügyben eljáró nyomozója, valamint annak parancsnoka megsértették a jogállamiság és a jogbiztonság követelményét, valamint a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos jogot figyelemmel arra is, hogy a feljelentőnek jogos érdeke volt a sérelmére elkövetett bűncselekmény  elkövetőjének felkutatása. Az alkotmányos visszásságot az okozta, hogy az ügy előadója és felügyeletét ellátó parancsnoka a nyomozás során érdemi nyomozati cselekményeket nem foganatosított, vagyis nem voltak figyelemmel a Be. 16. §-a azon rendelkezésére, mely szerint: "(1) A nyomozó hatóságok feladata ... a bűncselekmények elkövetőinek felelősségre vonásához szükséges eljárási cselekmények elvégzése." Ezen kívül elmulasztották alkalmazni a Be. 5. § (1) bekezdése szerinti büntető-eljárási alapelvet is, ami így szól: "A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették." Az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság megállapítása ellenére a nyomozást megszüntető határozat felülvizsgálatára, hatályon kívül helyezésére, a nyomozás továbbfolytatásának esetleges elrendelésére - tekintettel az elévülési idő beálltára - ajánlást nem teszek. A hasonló jellegű mulasztások jövőbeni elkerülése érdekében szükségesnek tartom azonban, hogy - az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 17. § (1) bekezdésére hivatkozva - felkérjem a budapesti rendőrfőkapitányt, hogy hívja fel az alárendeltségében működő nyomozó hatóságok állományának figyelmét a jogszabályoknak megfelelő eljárási rend maradéktalan betartására.
	A panaszos jogorvoslathoz való joga sérelmét nem állapítottam meg az ügyben, mivel a Budapesti VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányság megküldte részére a nyomozást megszüntető határozatot, de azt a postai kézbesítő  - mivel nem találta - nem tudta neki átadni. A kézbesítés tehát a rendőri szerven kívül álló okok miatt volt eredménytelen.
	A jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljáráshoz való joggal kapcsolatban keletkezett visszásság akkor is, amikor a Budapesti VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányság a panaszos büntető feljelentését államigazgatási ügynek minősítette és általános számra iktatta. Az alkotmányos joggal összefüggő visszásság annak ellenére fennállt, hogy később büntető ügyszámhoz csatolták a feljelentést. 
	A három bűnügy egyesítése sem volt szakszerű, mert nem a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. BM Utasítás (NYUT) 454. és 455. pontjai alapján történt. A NYUT említett pontjai így szólnak: "454. Az ügy helyes eldöntése, a tényállás hiánytalan tisztázása, valamint az eljárás gazdaságossága érdekében a bűncselekmény elkövetőjét - ideértve az összefüggő bűncselekmények valamennyi elkövetőjét, a feljelentés elmulasztóját, a bűnpártolót és az orgazdát is - egy eljárásban kell felelősségre vonni. 
455. Egyesíteni, vagyis ugyanazon vagy más nyomozó hatóságnál eredetileg külön indított büntető ügyeket összevonni akkor lehet, ha a 454. pontban megjelölt feltételek fennállnak vagy egyéb okból az egyesítés célszerű." Tekintettel arra, hogy a kapitányság a 147-151/1996. bü. számú ügyhöz úgy egyesítette a panaszos feljelentését és további egy ügyet, hogy a bűncselekmények elkövetői nem voltak ismertek, illetve nem volt bizonyított, hogy a három bűncselekményt ugyanazon személy (személyek) követte el, vagyis nem álltak fenn az ügyek egyesítésének NYUT-ban előírt feltételei, szintén csorbult a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog.
	A BRFK Nyomozó Főosztály Gépjármű-felderítési Osztályának ügyintézője és annak parancsnoka is mulasztást követett el, mivel nem volt figyelemmel a Be. előzőekben már idézett 148. § (5) bekezdésére akkor, amikor az ügyészség által hozzá áttett, 1996. november 6-án iktatott panaszt - mivel annak nem adott helyt - és a nyilatkozatával ellátott iratokat nem küldte meg haladéktalanul, csak több mint tíz nap elteltével az ügyészségnek. Emiatt is megállapítottam a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog sérelmét.
	A megállapított alkotmányos emberi jogokkal összefüggő visszásságokra figyelemmel - az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján - ajánlom
	- a budapesti rendőrfőkapitánynak gondoskodjon arról, hogy az alárendeltségében működő rendőri szervek a hozzájuk tett büntető feljelentések tárgyában a jövőben a Be. és a NYUT előírásainak megfelelően járjanak el, illetve annak megfelelően hozzák meg döntéseiket.

	Kérem a Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetőjét, hogy ajánlásommal kapcsolatos álláspontjáról, esetlegesen tett intézkedéseiről az Obtv. 20. § (1) bekezdésében meghatározott 30 napon belül szíveskedjen tájékoztatni.

Budapest, 2000. május 11.

Dr. Polt Péter