OBH 4808/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: Dr. Somosi György

Az eljárás megindítása

A belgyógyász szakorvosi képesítéssel rendelkező panaszos az állampolgári jogok országgyűlési biztosához korábban intézett beadványában azt sérelmezte, hogy nem tehet endokrinológiai szakvizsgát. Az OBH/2145/1995. számon lefolytatott vizsgálatomról készült jelentésemben felkértem az akkor még Népjóléti Minisztert, hogy a 39/1978. (Eü. K. 31.) EüM utasításban rendezett, a szakorvosi, a szakgyógyszerészi szakképesítés megszerzésére és a képesítésre vonatkozó szabályokat az állami irányítás egyéb jogi eszközei körébe tartozó és mint ilyen jogszabálynak nem minősülő utasítás helyett rendeleti úton szabályozza. Felkértem a Minisztert arra is, hogy vizsgálja felül álláspontját, mely szerint panaszos szakvizsgára nem bocsátható.

Az akkor még Népjóléti Minisztérium helyettes államtitkára az Országos Szakképesítő Bizottság Elnökének véleményére is figyelemmel válaszában azt közölte, hogy panaszos endokrinológiai szakvizsgára bocsátásának engedélyezésére nincs lehetőség, egyben tájékoztatott, hogy az újrendszerű szakmai képesítés koncepciójának kimunkálása folyamatban van.

Panaszos ismételt megkeresése alapján felkértem az Egészségügyi Miniszter Urat annak vizsgálatára, hogy jelenleg van-e lehetőség panaszos szakvizsgára bocsátásának engedélyezésére.

Az ügy jogszabályi háttere és az érintett alkotmányos jog

Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény 115. § (5) bekezdése szerint az egyetemi szintű egészségügyi alapképzésben szakképzettséget szerzett egészségügyi dolgozó (orvos, fogorvos, gyógyszerész) munkavégzésre irányuló jogviszony keretében, az egészségügyi miniszter rendeletében meghatározott szakmák speciális elméleti és gyakorlati ismereteinek elsajátítása érdekében, felsőfokú szakmai képzésben vehet részt, amelynek során szakorvosi, szakfogorvosi, szakgyógyszerészi, felsőfokú szakirányú szakképesítést szerez.

Az egészségügyi felsőfokú szakirányú szakképzésről és továbbképzésről szóló 11/1998. (XII.11.) EüM rendelet 3. § (1) bekezdése kimondja, hogy a felsőfokú szakirányú szakképzés - külön jogszabály szerinti - időtartama a képzési irányelveknek megfelelően legalább egy, de legfeljebb hat év, amit a jelölt a képzési irányelvekben meghatározott, a választott szaknak megfelelő munkavégzésre irányuló jogviszonyban tölt el.

A 9/1978. (XI.29.) EüM rendeletnek a szakorvosi, a szakgyógyszerészi szakképesítés megszerzéséről és a képesítésről szóló rendelkezései végrehajtásáról szóló 39/1978. (Eü. K. 31.) EüM utasítás 4. § (1) bekezdése szerint a szakorvosi és a szakgyógyszerészi szakképesítés megszerzéséhez szükséges szakgyakorlatot főfoglalkozású állásban, a szaknak megfelelő osztályon, intézetben, munkahelyen és munkakörben kell eltölteni.
Az 5. § (3) bekezdése úgy szól, hogy bejáró orvosi minőségben, másodállásban vagy mellékfoglalkozásban eltöltött gyakorlat a szakgyakorlati időbe nem számítható be.

                   A Magyar Alkotmány 70/B. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban mindenkinek         joga van a munkához, a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához.

A vizsgálat megállapításai

Panaszos önálló kezdeményezésben és szervezésben, anyagi juttatás nélkül végezte a szakmai gyakorlatot.

Az egészségügyi képzés, szakképzés, továbbképzés rendszerét, feltételeit a korábban előterjesztett beadvány vizsgálatát követően hatályba lépett két jogszabály; az egészségügyi törvény, illetve a 11/1998. (XII.11.) EüM rendelet szabályozza. A 39/1978. (Eü. K. 31.) EüM utasítás egyes rendelkezéseit a 11/1998. (XII.11.) EüM rendelet hatályon kívül helyezte.

Az Egészségügyi Miniszter válaszában kiemelte, hogy a szakvizsgára bocsátás feltétele a szakirányú kurzusok elvégzése melletti folyamatos munkaviszony megléte, az orvosi tevékenység ellátása.

Megállapítható, hogy mind az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény, mind pedig az annak felhatalmazása alapján kiadott miniszteri rendelet értelmében a szakirányú szakképzés időtartamába csak a munkavégzésre irányuló jogviszonyban eltöltött idő számítható be. A 39/1978. (Eü. K. 31.) EüM utasítás szerint a bejáró orvosi minőségben eltöltött gyakorlatot a szakgyakorlati időbe beszámítani nem lehet.

Fentiek alapján az Egészségügyi Miniszter panaszos szakvizsgára bocsátását nem tartja lehetségesnek. Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a hatályos jogszabályi rendelkezések alapján panaszos - bár a szükséges időtartamot letöltötte - szakvizsgára nem bocsátható, ezért az Egészségügyi Minisztérium eljárásával kapcsolatban alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság nem merült fel.

Megállapítható ugyanakkor, hogy panaszos érdekeit sérti az eljárás és ez a sérelem összefüggésbe hozható alkotmányos jogaival. A sérelem a hatályos szabályozásra vezethető vissza, azonban ajánlást tenni nem lehet, mert nem a jogszabály fölöslegessége, hiánya vagy ellentmondásossága a kiváltó ok. Figyelemmel kell lenni arra is, hogy 2. generációs jogról van szó.
Mindezekre tekintettel felhívom az Egészségügyi Miniszter Úr figyelmét, hogy mérlegelje a szabályozás megváltoztatásának szükségességét!

Budapest, 1999. április 30.

Dr. Polt Péter