OBH 4657/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Gróf Aranka

Az eljárás megindítása

Id. K. L-né, panasszal élt, mert fia ellen hivatalos személy elleni erőszak alapos gyanúja miatt indult eljárást jogtalannak tartotta, a felelősség kimondásával, ügyének megrovással történő lezárásával nem értett egyet. Sérelmezte továbbá, hogy az általa feljelentett, őt bántalmazó hivatalos személyt viszont nem marasztalták el, az ügyészségtől erre vonatkozóan értesítést nem kapott. 

Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelménye, illetve az ennek részét képező tisztességes eljáráshoz, valamint az Alkotmány 64. §-ban rögzített kérelemhez és panaszhoz való jogok esetleges sérelmére tekintettel az ügyben vizsgálatot indítottam.

A vizsgálat során a Legfőbb Ügyészséget - a panaszos ügyeiben hozott határozatok bekérése céljából - megkerestem. 

A tényállás

A panaszos fia, K. I., 1996 október 18-án, a lakóhelyükön, az ittas állapotban levő, közlekedési jogsértést elkövető testvérével szemben intézkedő rendőrökre támadt, ezért ellene hivatalos személy elleni erőszak és könnyű testi sértés vétsége miatt a Pest Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatalnál 372/1996. számon, büntetőeljárás indult. 

A büntetőügyben folyamatban volt nyomozást a Dunakeszi Városi Ügyészség 1997. november 5-én kelt, B. 357/1997. számú határozatával - a Be. 139. § (1) bekezdés c) pontja alapján, figyelemmel a Btk. 22. § és a 24. § (2) bekezdésére - büntethetőséget kizáró okból - kóros elmeállapot miatt megszüntette és a Btk. 71. § (1) bekezdése alapján megrovásban részesítette. 

E határozatot kihirdetés céljából a lakhely szerinti Budakörnyéki (Budaörsi Városi)) Ügyészségre küldte meg, melyre 1997. december 18-án került sor, a határozat egy példányát a panaszos fia személyesen átvette. A határozatot a kirendelt védő dr. Sz. J. részére - 1997. december 4-én - szintén kézbesítették. A Dunakeszi Városi Ügyészség határozata ellen sem K. I., sem védője nem jelentettek be panaszt.

A panaszos, 1996. október 18-án a lakásuknál intézkedő, ismeretlen rendőrnő ellen - a fiával szemben elrendelt nyomozást követően - feljelentést tett, mivel őt, a kapu előtt ellökte. A feljelentés alapján a Btk. 226. §-ába ütköző hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétsége miatt folytatott nyomozást a Be. 139. § (1) bekezdés a) pontja alapján a Pest Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal (Nyom. 372/1996.) bűncselekmény hiányában - 1997. február 18-án kelt döntésében - megszüntette. 
A határozat ellen, id. K. L-né panaszt jelentett be, melyet a Pest Megyei Főügyészség  - tájékoztatása szerint - 1997. július 29-én kelt határozatával elbírálta..

A vizsgálat megállapításai

1. A Legfőbb Ügyész Helyettese - a határozatok egyidejű megküldése mellett - arról tájékoztatott, hogy a Pest Megyei Főügyészség Nf. 5564/1996. számú, 1999. július 28-án kelt határozatával a fenti ügyészség döntését hivatalból felülvizsgálta. Határozatában a nyomozás megszüntetésének jogcímét megváltoztatta és az első fokon eljárt ügyészség döntésének a megrovásra vonatkozó részét hatályon kívül helyezte. 

A főügyészség úgy ítélte meg, hogy a Btk. 36. §-ában foglaltak szerint a panaszos fiának cselekménye az elbíráláskor már nem volt veszélyes a társadalomra, ezért a törvény szerint alkalmazható legenyhébb büntetést is szükségtelennek tartotta. 

A Btk. indokolása szerint, a jogalkotó felismerve annak lehetőségét, hogy az elkövetett cselekmény az elbírálásig elveszítheti társadalomra veszélyességét, lehetőséget biztosított a büntetőjogi felelősségrevonás alóli mentesülésre. Az "elbírálás" a jelen összefüggésben tágan értelmezendő, mivel a Btk. 36. § fennállását az eljárás bármely szakaszában meg lehet, sőt a Be. 13. § alapján meg kell állapítani, ha a feltételei fennállnak. A teljes megszűnés, mint adott esetben is az elkövető személyének figyelmen kívül hagyásával eredményezte az eljárás megszüntetését.

2. A vizsgálat során megállapítást nyert, hogy id. K. L-né a Pest Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal 372/1996. számú, 1997. február 18-án kelt határozatában foglalt döntésbe nem nyugodott bele, a nyomozás megszüntetésével nem értett egyet, ezért a Pest Megyei Főügyészséghez panasszal élt.
A Pest Megyei Főügyészség tájékoztatása szerint a panaszt elutasították, s a határozatot még aznap, 1997. július 29-én a feljelentést tevő panaszosnak, tértivevényesen postázták. Az átvételt igazoló tértivevény azonban hatóságukhoz nem érkezett vissza, a határozat irattári példánya sincs elhelyezve az iratok között, így annak tartalmáról információt adni nem tudtak.  A Pest Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatalnak küldött, a panasz elbírálásáról és elutasításáról szóló értesítés másolata (Nf. 5564/96/4-II.sz.) található egyedül az irattári anyagok között. Az ügyirathoz tértivevény nincs szerelve, az újabb postázásnak sincs nyoma.

Az ügyészi szervezet iratkezelési szabályzatának bevezetéséről szóló 6/1998. (ÜK. 1999/1.) LÜ. utasítás 31. § (3) bekezdése is előírja: „azokat a kiadmányokat, amelyeknek kézhezvétele a címzett, vagy más érdekelt részére jogkövetkezménnyel jár és általában, amikor az ügyésznek tudnia kell, hogy a kézbesítés szabályszerűen megtörtént-e, a kézbesítés megtörténtének bizonyítása céljából tértivevényt kell kiállítani." A 33. § (3) bekezdése pedig rögzíti, hogy „a kézbesítés után visszaérkezett tértivevényt ahhoz az ügyirathoz kell szerelni, amelyikhez tartozik."

A vizsgálat során megállapítást nyert, hogy a megyei főügyészség - a feljelentő panaszát elbíráló - határozata hanyag iratkezelés miatt elkallódott, valamint annak kézbesítése sem dokumentálható. Az ügyészség ezen mulasztása az Alkotmány 64. §-ában rögzített kérelemhez és panaszhoz való jogokkal összefüggésben visszásságot okozott, s ezáltal a sértette a jogbiztonságot is. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom a Pest Megyei Főügyészség vezetőjének, hogy vizsgálja felül a panaszokra, beadványokra  történő válaszadás rendjét és az ügyészi szervezet iratkezelési szabályainak betartását. Ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásáról, tett intézkedéseiről a hivatkozott jogszabály alapján adjon tájékoztatást.

Budapest, 1999. november 3.

Dr. Polt Péter