OBH 4592/1998
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése

								 	Előadó: dr. Izafé Éva

Az eljárás megindulása

A panaszos azért fordult beadvánnyal az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mivel Romániában szerzett diplomáját Magyarországon nem ismerték el főiskolai végzettségnek megfelelő szintűnek.
A vizsgálat az Alkotmányban deklarált hátrányos megkülönböztetés tilalmának megsértése, illetve a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményének érintettsége miatt indult meg.

A megállapított tényállás
A panaszos Marosvásárhelyen szerzett diplomája - végzettségi szintjének megfelelő - honosítását kérte a Művelődési és Közoktatási Minisztérium Magyar Ekvivalencia és Információs Központtól 1997-ben (továbbiakban: MEIK). A panaszos részére a Mures megyei gimnázium utáni 2 éves Egészségügyi Szakképesítő Iskolában szerzett végzettség alapján oklevelet állítottak ki. Kérelmére a MEIK - levélben - arról tájékoztatta a panaszost, hogy a Magyarország és Románia között egyezményt készítettek elő a Magyarországon és Romániában akkreditált oktatási intézmények által kiadott diplomák, oklevelek, tanulmányi bizonyítványok és tudományos fokozatok kölcsönös elismeréséről. Az egyezmény megkötése sokakat érint, mivel a két ország közötti oktatási különbségek miatt többen nem tudnak megfelelően elhelyezkedni. Ezek közé tartozik a romániai posztliceális iskolákban, illetve technikumokban végzettek problémája, tehát a panaszos esete. Ugyanebben az évben, 1997. november 7-én a MEIK ismételten tájékoztatást küldött a panaszosnak a következők szerint: "Az egészségügyi posztliceális végzettséget terveink szerint - munkaköri besorolás szempontjából - a magyar főiskolai végzettséggel egyenértékűnek fogjuk tekinteni a Népjóléti Minisztérium szakembereivel folytatott tárgyalások értelmében."
1998. március 16-án a MEIK értesítette a panaszost, hogy beadványát illetékességből áttették a Népjóléti Minisztériumba. Ezzel egyidőben a MEIK arról tájékoztatta a panaszost, hogy az egy évvel korábban küldött tájékoztatásukban jelzett egyezmény még nem lépett hatályba. Az iskolarendszerek különbségéből származó problémákra olyan megoldást készítettek elő a szakmailag illetékes minisztériumokkal - pl. NM -, amely feloldhatja a nehézségeket. A minisztériumok kezdeményezésére a Kormány  a 276/1997. (XII.27.) számú rendelettel módosította a külföldi felsőoktatási intézményekben szerzett fokozatok, oklevelek és diplomák elismeréséről és honosításáról szóló 47/1995. (IV.27.) számú kormányrendeletet. Ez a kormányrendelet keretjellegű, s a képzés szakiránya szerint illetékes minisztériumok további jogi lépései teszik lehetővé a panaszos esetében a kedvező döntést eredményező eljárást. A panaszos szakképzettségének elismerése - jogszabály hiányában - a Népjóléti Minisztérium felügyeleti területéhez tartozik, ezért történt az áttétel. Elnézést kértek, ha a korábbi levelük indokolatlan reményeket ébresztett.
A Népjóléti Miniszterium röviddel ezután közölte, hogy a panaszos képesítése felnőtt szakápolói szakképesítéssel egyenértékű. A válasszal egyidőben felszólították, hogy az illetékbélyeget küldje meg a NM részére.
A következő dokumentum 1998. októberében született, mely a MEIK határozata volt. A MEIK határozatában közölte, hogy a panaszos külföldön szerzett, gimnázium utáni 2 éves képzést követően kiállított oklevele nem ismerhető el magyarországi felsőoktatási intézményben megszerezhető végzettséggel egyenértékűnek, mert az oklevél abban az államban, ahol az oklevelet szerezték, a belső jog szabályai szerint nem minősül felsőfokú végzettséget tanúsító oklevélnek. Az indokolás tartalmazza, hogy a jogszabály értelmében azokat a diplomákat, okleveleket kell főiskolai szintűnek elismerni, melyek külföldön vagy külföldi, arra feljogosított intézmények legalább 3 éves időtartamú képzést követően adtak ki és felsőfokú szakképzettséget tanúsítanak. A panaszos által benyújtott okiratok tanúsága szerint azokat nem felsőoktatási intézmény bocsátotta ki, hanem érettségi utáni képzést nyújtó, ún. post secondary egészségügyi szakiskola. A MEIK a jogszabály értelmében a munkakör betöltése szempontjából felsőfokú szakképzettségnek ismerheti el a középfokú iskolában szerzett vagy középfokú végzettségre épülő, illetőleg ahhoz kapcsolódó szakképzettséget, amennyiben az adott munkakör magyarországi hasonló intézményben szerzett szakképesítéssel betölthető. Azonban csakis azokra az oklevelekre és szakképesítésekre vonatkozik, amelyek az Oktatási Minisztérium (korábban Művelődési és Közoktatási Minisztérium) felügyeleti hatáskörébe tartoznak és érettségire épülő post secondary szakiskolai képzést nyújtó pedagógus (óvónő, tanító, zeneiskolai tanár) szakképzettséggel rendelkeznek. A szabályt nem lehet alkalmazni azokra a szakképesítésekre, amelyek más minisztérium (pl. NM, EüM) illetékességi körébe tartoznak, tekintettel arra, hogy nincs olyan jogszabály , amely a munkaköri besorolás tekintetében a főiskolai végzettséggel azonos besorolást biztosítana.
Az elutasító határozatok ellen a panaszos jogorvoslattal nem élt. A panaszos problémáját megismételve - most már több társával egyidejűleg - az Egészségügyi Minisztérium közigazgatási államtitkárához fordult, azt kérve, hogy a minisztérium találjon megfelelő utat a főiskolai szintű végzettség elismerése érdekében. Felvetették az 1990 előtt alkalmazott eljárást, amikor az Orvostovábbképző Egyetem Egészségügyi Főiskolai Kara honosította a panaszosokéhoz hasonló postliceális bizonyítványt, mivel ekkor az intézmények végezték a honosítási eljárást. Az EüM ápolási és szakképzési főosztálya 1999. január 18-i válaszában közölte, hogy a minisztériumnak nincs lehetősége főiskolai vagy egyetemi szint elismerésére, egyebekben pedig véleményt kértek az Oktatási Minisztériumtól. Ezt követően - vizsgálatunk lezárásáig - választ nem kaptak.

Az ügy jogszabályi háttere
47/1995. (IV.27.) Korm. rendelet a külföldi felsőoktatási intézményben szerzett fokozatok, oklevelek és diplomák elismeréséről és honosításáról.
276/1997. (XII.22.) Korm. rendelet a külföldi felsőoktatási intézményben szerzett fokozatok, oklevelek és diplomák elismeréséről és honosításáról szóló 47/1995. (IV.27.) Korm. rendelet módosításáról.

Az érintett alkotmányos jog
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
(2) Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti.
(3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.

A vizsgálat megállapításai
A vizsgálat annak magállapítására irányult, hogy az igény érvényesítésének időpontjában - ti. honosítás - az azonos feltételekkel bíró jogosultak körében az elbírálás azonos megítélés szerint történt vagy az elbírálások ettől eltérően a diszkrimináció elvét sértő és önkényes döntéseket eredményeztek. A megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapján nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és  kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni. [9/1990. (IV.25.) AB hat.] ABH 1990, 48.
A vizsgálat megállapította, hogy a vonatkozó szabályozási környezetben az azonos időben benyújtott, hasonló végzettséggel rendelkezők esetében a MEIK döntései során a külföldi végzettségek, képzettségek honosítása azonos elbírálás alá esett, s ettől eltérően a panaszos által felvezetett iskolai háttér és végzettség alapján felsőfokú végzettséget nem ismert el, a szabályozás és az eljárás a diszkrimináció tilalmát nem sértette.
Bizonytalanságot és ezzel összefüggésben a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével kapcsolatos visszás helyzetet eredményezett, azonban az a minisztériumi levél, amely már megközelítően tényként közölte, hogy a készülő bilaterális egyezmény alapján lehetőség lesz a panaszos esetében a főiskolai szintű végzettség elismerésére. Az egyezmény ilyen feltételekkel nem jött létre. A vonatkozó szabályozás egyértelműen rendezi, hogy mely esetekben van lehetőség annak elismerésére, hogy a külföldön kiállított oklevél magyarországi felsőoktatási intézményben megszerezhető végzettséggel egyenértékű. A MEIK azt is megállapította, hogy panaszos esetében a szóban forgó oklevél a belső jog (esetünkben Románia) szerint nem minősül felsőfokú végzettséget tanúsító oklevélnek. 
A panaszos jogorvoslattal nem élt, fellebbezést a felülvizsgálati bizottsághoz nem nyújtott be.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése a következők szerint rendelkezik: Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [kivéve a bíróságot: 29. § (1) bek], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Későbbiekben a 25. § rögzíti: Ha az országgyűlési biztos álláspontja szerint az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság valamely jogszabály vagy az állami irányítás egyéb jogi eszköze fölösleges, nem egyértelmű rendelkezésére, illetve az adott kérdés jogi szabályozásának hiányára (hiányosságára) vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében javasolhatja a jogalkotásra, illetve az állami irányítás egyéb jogi eszköze kiadására jogosult szervnél a jogszabály (állami irányítás egyéb jogi eszköze) módosítását, hatályon kívül helyezését vagy kiadását. 
A vizsgált esetben az államigazgatási határozat a panaszos érdekét sértette, de ezzel összefüggésben alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot nem okozott, így a diszkrimináció tilalmát nem sértette, tekintve, hogy a panaszos képzettségéhez hasonló esetek egyikében sem történt eltérő, kedvezőbb elbírálás. A honosítás szabályait rendező kormányrendelet visszás helyzetet nem eredményez, a szabályozás egyértelmű, és megfelelő képesítés esetén lehetőséget ad a képzettségi szint elismerésére, de csakis a feltételek megléte esetén. Egy későbbi szabályozás - kétoldalú egyezmény - új szabályokkal bővülhet vagy a szakmailag illetékes minisztérium kezdeményezheti különbözeti vizsgák letételének lehetőségét, mely a honosítás akadályát elhárítja. Az új szabályozás kiadásának kezdeményezésével, a szabályozás módosításának lehetőségével nem élek, mert a hatályos szabályozás alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot  nem eredményezett. 

B u d a p e s t , 2000. március "     "
Dr. Polt Péter