OBH 4108/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az eljárás megindulása:
	Panaszos beadványában sérelmezte, hogy a rendőrségi ellenőrzés elmulasztása miatt hétvégi házába ismételten betörtek, ennek következtében jelentős kár érte. Kifogásolta azt is, hogy rendőri intézkedés elleni panaszát a rendőrség illetékes vezetői elutasították és semmit nem tettek annak érdekében, hogy a nyaralója környéken elszaporodott betörések elkövetőit felderítsék.
	Az ügyben elrendelt vizsgálat során az Országos Rendőr-főkapitányság vezetőjétől tájékoztatást kértem.

Érintett alkotmányos jog:
	Tulajdonhoz való jog  ( Alkotmány 13. § /1 / bek.
	Jogorvoslathoz való jog ( Alkotmány. 57. § /5/ bek. )
	Jogállamiság, jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog 	(Alkotmány  2. § / 1 / bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
 1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről /Rtv./
	26. § (1) A Rendőrség bűncselekmény elkövetésének megelőzése, megakadályozása, bűncselekmény felderítése, az elkövető elfogása, a közbiztonság védelme érdekében - ha a törvényben meghatározott kötelezettsége más módon nem teljesíthető, és törvény másként nem rendelkezik - kérheti és igénybe veheti a magánszemély, jogi személy vagy jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet segítségét és a birtokában lévő eszközt. A segítségnyújtás csak akkor tagadható meg, ha az a felkért személy életét, egészségét vagy testi épségét nyilvánvalóan veszélyezteti, továbbá, ha a kért segítség teljesítéséhez szükséges tárgyi feltételek nem állnak rendelkezésre.
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról /Be./
5. § (3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.

A vizsgálat megállapítása:
	 Panaszos beadványából és az Országos Rendőr-főkapitányság vezetőjének megkeresésemre adott tájékoztatójából a következőket állapítottam meg:
	 Ismeretlen tettes 1998. március 23-án betört panaszos balatonboglári nyaralójába, onnan különböző használati tárgyakat eltulajdonított és a  ház telefonjáról több beszélgetést  folytatott. 
	A betöréses lopás miatt panaszos helyi megbizottja, a házra időnként felügyelő személy 1998. március 25-én tett feljelentést. A helyszini szemlét foganatosító rendőrök a talált nyomok alapján arra következtettek, hogy az elkövető - tekintettel arra, hogy a házban hosszabb időt töltött, evett, ivott, telefonált -  visszatérhet a házba. Ezért a feljelentőt megkérték, hogy adja át nekik az ingatlan kulcsát annak érdekében, hogy a ház belső ellenőrzését  a  járőrök elvégezhessék,  illetve az esetleg visszatérő elkövető elfogása akadálymentesen történjen. A kulcsok rendőrség részére való átadásába a tulajdonos  telefonon beleegyezett, így a kulcsot a rendőrség megkapta.
	Panaszos 1998. március 26-án, a délelötti órákban érkezett nyaralójához. Ekkor azt észlelte, hogy  a házba ismételten betörtek és  jelentős mennyiségű és értékű tárgyat vittek el. Panaszos szerint a rendőrség mulasztása okozta az újabb betörést és  kárt. Szerinte az épület kulcsainak átvételét követően a rendőröknek folyamatosan ellenőriznie kellett  volna az  épületet.  Ezt  nem  tették meg, vagyis elmulasztották, emiatt történhetett az ismételt betörés. Ezért panaszt tett a helyileg illetékes Fonyódi Rendőrkapitányság vezetőjénél, aki a panaszt - mint alaptalant -a 6-24/1998. R.P. számú, 1998. április 11-én kelt határozatában elutasította. Határozatának indokolása szerint a kulcsot átvevő balatonlellei rendőrörs parancsnoka nem az épület folyamatos őrzését, hanem időszakos, visszatérő ellenőrzését helyezte kilátásba.  A kulcsra azért volt szükség, hogy a járőrök akadálymentesen bejuthassanak az épületbe, ami két alkalommal meg is történt. Az állandó őrzést meg sem igérhették, mert a szolgálatban levő rendőrök létszáma, az esetleges más szolgálati feladatok ellátása ezt nem is tette lehetővé.
 	A határozat ellen panaszos fellebbezéssel élt a Somogy Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjéhez, aki azt 1998. május 22-én kelt, indokolással ellátott határozatában elutasította és az első fokú határozatot helybenhagyta. A határozat indokolásában szerepel, hogy a rendőrjárőrök az éjszaka során két alkalommal, 1998. március 25-én 23.30 órakor és 26-án  03.30-04.00 óra között bementek az épületbe, de ott nem találtak senkit. A számukra meghatározott feladatot - visszatérően ellenőrizzék a közeli utcákat és a panaszos nyaralójába többször menjenek be - teljesítették.
	A másodfokú határozatban a megyei rendőrfőkapitány rámutatott, hogy a panaszolt rendőri intézkedés-sorozat, bár nem járt sikerrel, helyes feltevésen alapult. Véleménye sze-rint  ez bele tartozik a rendőri munka kockázati körébe. A rendőrségen egyébként sem egyedi jelenség, hogy a bűncselekmény tettesét nem sikerül felderíteni. Ez abból is adódik, hogy a rendőrség erői, lehetőségei anyagilag és technikailag behatároltak.
A határozat tartalmazta, hogy ellene a Kaposvári Városi Bírósághoz keresettel lehet fordulni. E lehetőséget panaszos nem vette igénybe.
	Az Országos Rendőr-főkapitányság vezetője szerint a kulcs átvételére jogszerűen, az Rtv. 26. §. /1/   bekezdés, valamint a Be. 5. § /3/ bekezdés alapján került sor.  Az Rtv. hivatkozott és előzőekben pontosan idézett szövege szerint a rendőrség bűnüldözési érdekből igénybe veheti magánszemélyek segítségét és a birtokában levő eszközt. A Be. rendelkezése szerint a büntetőeljárásban minden törvényes eszköz felhasználható a bűncselekmény bizonyítása érdekében, továbbá a beszerzett bizonyítékokat a nyomozó hatóság egyenként és összességében, szabad belátása szerint mérlegeli.  A kulcs átvétele azt célozta, hogy  az épületbe esetleg elrejtőző, de  kívülről nem látható személyt a rendőrség  el tudja fogni.
	A főkapitányi tájékoztató tartalmazta továbbá, hogy a Fonyódi Rendőrkapitányság szolgálatban levő közrendvédelmi állományának létszáma csak az alaptevékenység sérelme mellett tette volna lehetővé a panaszos nyaralójában az állandó rendőri jelenlétet.
	Az országos rendőrfőkapitány annak ellenére, hogy a rendőrök szóban forgó intézkedését a panaszos sérelmezte, eredményesnek itélte meg, tekintettel arra, hogy a  Fonyódi Rendőrkapitányság a helyszínen rögzített és a bűnügyi nyilvántartásban szereplő ujjlenyomat és a telefonhívások kapcsolási számai alapján az első betörés gyanúsítottját azonosította és ezen személy ellen 1998. április 6-án elfogatóparancsot adott ki. Ez 1998. július 1-én eredményre vezetett, a  betöréses lopással  gyanúsítható  személy   előzetes letartóztatását a bíróság elrendelte. A bűncselekmény tettese az első időpontban történt betörést a nyomozás során beismerte. A  rendőrség  vádemelési javaslattal fejezte be a nyomozást, jelenleg az ügy bírósági szakban van. Az első betöréses lopás gyanúsítottja azonban a  második betörés elkövetését tagadta. A házkutatás során nála  ebből származó tárgyat nem találtak. Ezért  vele szemben   - az 1998 március 26-ára virradó éjjel elkövetett lopás vonatkozásban  - a nyomozást bizonyíték hiányában megszüntették.  
	Az országos rendőrfőkapitány válaszát, az ügyben kialakított álláspontját elfogadtam. Abból indultam ki, hogy a nyomozó hatóságok (rendőrség, ügyészség) feladata a bűncselekmények tetteseinek felderítése, illetve a bizonyítékok beszerzése. A nyomozó hatóságok maguk állapítják meg, hogy mikor, milyen bizonyítási eszközt vesznek igénybe. Az ő feladatuk a beszerzett bizonyítékok mérlegelése.
	Az országgyűlési biztos nem nyomozó hatóság, tehát nem mérlegelheti a nyomozás során beszerzett bizonyítékot és további bizonyítást sem folytathat.
	Természetesen a nyomozó hatóságok mérlegelési jogköre nem korlátlan. Ezzel kapcsolatban akkor merülhet fel kifogás, ha az eljárás alkotmányos joggal vagy elvvel összefüggésbe hozható. A konkrét esetben ez nem merült fel. Ezért nem vontam kétségbe a panaszos nyaralójába másodszori, 1998. március 26-ra virradó éjjel történt betörés miatt folytatott nyomozás bizonyíték hiányában való megszüntetésének megalapozottságát. Ezt egyébként a panaszos sem sérelmezte beadványában.
	Nem vontam kétségbe azt sem, hogy a nyaraló bejárati  kulcsát a rendőrök a nyaraló belső helységeinek visszatérő ellenőrzése és nem a nyaralóban a tettes elfogásáig tartó állandó rendőri jelenlét céljából vették át. Ennek ellenkezőjét utólag bizonyítani nem lehet. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának egyébként sincs lehetősége erre vonatkozóan sem további bizonyítékokat beszerezni. A panasz ezen részének megitélésekor sem mellőzhettem az országos rendőrfőkapitány tájékoztatását.
	Természetesen megállapításaim nem érintik a panaszos azon jogát, hogy jogosnak vélt kárigényét bíróság elött érvényesítse, ha megítélése szerint a rendőrség mulasztása, a nyaraló ellenőrzésével kapcsolatos ígérete nem teljesítése miatt szenvedett kárt.
	Eljárásom során vizsgáltam azt is, hogy a panaszos jogorvoslati jogát biztosították-e  az általa sérelmezett ügyben. Megállapítottam, hogy a jogorvoslati jog nem sérült,  - a bírósági út igénybevételén kívül - a panaszos azt igénybe is vette. 
	Vizsgálatom során tehát nem állapítottam meg sem a jogállamiság sem a jogbiztonság, sem a tisztességes eljárás követelményének sérelmét és nem sérült a jogorvoslathoz való jog sem. Ezért vizsgálatomat ajánlás nélkül lezártam.

Budapest, 1999. november 22.

Gönczöl Katalin