OBH 3801/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	Cs.J. panaszos azért fordult hozzám, mert a Fővárosi Büntetés-végrehajtási Intézetben és a Budapesti Fegyház és Börtönben töltött előzetes letartóztatása során, 1997. február végétől kb. 15 hónapon keresztül különösen veszélyes biztonsági kategóriába sorolták. A minősítést indokolatlannak és diszkriminatívnak tartotta.	
	 Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 17. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jog:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek. )
Panaszhoz, kérelemhez való jog (Alk. 64. §)

Alkalmazott jogszabályok:
1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
33. § (1) Az elítélt köteles - különösen -
a) a szabadságvesztést a büntetés-végrehajtási szervek által meghatározott helyen tölteni;
b) eltűrni a más nemű és más fokozatú elítéltektől való elkülönítést, az életkori, kriminológiai, biztonsági, nevelési és egészségügyi szempontok szerinti csoportba sorolását.
116. § (1) Az előzetes letartóztatást büntetés-végrehajtási intézetben a tárgyalás előkészítése során hozott határozatig az ügyész, ezt követően a bíróság rendelkezése alapján és annak megfelelően kell végrehajtani. 
   
1995. évi CVII. törvény a büntetés-végrehajtási szervezetről
30. § (3) Nem hozható a fogvatartott tudomására a fogvatartás biztonságát érintő azon adat, mely olyan intézkedéssel kapcsolatban keletkezett, amelyet a fogvatartott törvényi rendelkezés következtében eltűrni köteles. A fogvatartott szabadulásakor a szolgálati vagy államtitkok kivételével - kérésére - ezeket az adatokat is megismerheti.
 
6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól
1. § (1) E rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásából a büntetés-végrehajtási szervezetre (a továbbiakban: bv. szervezet) háruló részletes feladatokat határozza meg.
(2) A bv. szervezet a szabadságvesztést és az előzetes letartóztatást - törvényben meghatározott szerv határozata, illetve rendelkezése alapján - büntetés-végrehajtási intézetekben, illetve a büntetés-végrehajtás egészségügyi intézeteiben (a továbbiakban: intézet) hajtja végre.
6. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a fogvatartottnak a fogvatartással összefüggő ügyében - hivatalból vagy kérelemre - azon intézet kijelölt szervezeti egységének a vezetője dönt, ahol a fogvatartott a büntetés vagy intézkedés végrehajtása céljából tartózkodik. A fogvatartott a fogvatartással összefüggő ügyében - a kérelem, bejelentés tárgyának a megjelölése nélkül - személyes meghallgatást kérhet az intézet szervezeti egységeinek a vezetőitől vagy a parancsnoktól, hozzájuk írásban közvetlenül is fordulhat.
(2) A fogvatartott az (1) bekezdés szerinti döntés (intézkedés, határozat) ellen, vagy annak elmulasztása esetén panasszal fordulhat a parancsnokhoz. Ha a döntést a parancsnok, vagy jogszabályban meghatározott esetekben a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága (a továbbiakban: Országos Parancsnokság) kijelölt szervezeti egységének a vezetője hozta, a panaszt az országos parancsnok bírálja el.
(3) Ha jogszabályban meghatározott esetekben a fogvatartott ügyében az országos parancsnok döntött, a panaszt az igazságügyminiszter bírálja el.
(4) A panaszt a fogvatartott a döntés közlésétől, illetve a döntés elmulasztásától számított tizenöt napon belül terjesztheti elő. Ha a fogvatartott a panasz megtételében akadályoztatva volt, a tizenöt napos határidő az akadály megszűnésétől számít.
(5) A panaszt tizenöt napon belül kell elbírálni, e határidő indokolt esetben harminc nappal meghosszabbítható. A panasz elbírálásáról a fogvatartottat tájékoztatni kell.
(6) A parancsnok, az országos parancsnok, illetve az igazságügyminiszter döntése - ha jogszabály kivételt nem tesz - végrehajtható.
(7) Jogszabályban meghatározott esetekben a döntés ellen a fogvatartott a büntetés-végrehajtási bíróhoz (a továbbiakban: bv. bíró) fellebbezhet, illetve keresettel fordulhat a bírósághoz.
Az elítéltek biztonsági csoportba sorolása
42. § (1) Az elítéltet a befogadási bizottság a fogvatartás biztonságára való veszélyesség növekvő mértéke szerint az I., a II., a III., illetve a IV. biztonsági csoportba sorolja.
(2) A biztonsági csoportba való besorolásnál különösen
a) az elkövetett bűncselekményt (annak jellegét és körülményeit), a szabadságvesztés időtartamát és végrehajtási fokozatát, a szabadságvesztésből még le nem töltött időt, a feltételes szabadságra bocsátás esedékességének az időpontját,
b) az elítélt személyiségét, előéletét, egészségi és fizikai állapotát, kapcsolattartását,
c) új büntetőeljárás indítása esetén az ennek alapjául szolgáló magatartás jellegét és körülményeit,
d) az intézet, illetve a foglalkoztatás biztonsági szempontú sajátosságait
kell figyelembe venni.
(3) A (2) bekezdésben foglalt szempontok értékelése alapján
a) az I. biztonsági csoportba lehet besorolni azt az elítéltet, aki az intézet rendjét várhatóan betartja, szökésétől vagy más bűncselekmény elkövetésétől nem kell tartani, és a biztonságos fogvatartás általában ellenőrzéssel is biztosítható;
b) a II. biztonsági csoportba lehet besorolni az elítéltet, ha arra lehet következtetni, hogy veszélyeztetheti az intézet rendjét, a biztonságos fogvatartás azonban felügyelettel vagy ellenőrzéssel is biztosítható;
c) a III. biztonsági csoportba az elítélt akkor sorolható, ha arra lehet következtetni, hogy az intézet rendjével tudatosan szembehelyezkedik, és a biztonságos fogvatartás csak őrzéssel vagy felügyelettel biztosítható;
d) a IV. biztonsági csoportba kell besorolni azt az elítéltet, akinél alapos okkal arra lehet következtetni, hogy az intézet rendjét súlyosan sértő cselekményt, szökést, a saját vagy mások életét, testi épségét sértő vagy veszélyeztető magatartást fog tanúsítani, illetve ilyen cselekményt már elkövetett, és a biztonságos fogvatartás csak őrzéssel, kivételesen felügyelettel biztosítható.
(4) Ha a biztonsági csoportba való besoroláshoz szükséges adatok, ismeretek hiányosak, azok megszerzéséig az elítéltet a III. biztonsági csoportba kell besorolni.
43. § (1) Az elítélt biztonsági csoportba sorolását legalább évenként, a III. és a IV. biztonsági fokozatba soroltaknál legalább hat hónaponként a befogadási bizottság felülvizsgálja.
(2) A besorolás alapjául szolgáló körülmények változása esetén a befogadási bizottság - halaszthatatlan esetben a parancsnok - az elítélt biztonsági csoportját az (1) bekezdés szerinti határidőktől függetlenül is köteles megváltoztatni.
44. § (1) A biztonsági csoportba való besorolás az elítélt törvényben meghatározott jogait nem érinti, a különböző biztonsági csoportokban a jogok gyakorlásának módját és rendjét az intézet házirendje határozza meg.
(2) A biztonsági csoportba való besorolás indokairól az elítélt csak akkor tájékoztatható, ha a tájékoztatás a fogvatartás biztonságát nem veszélyezteti.
    
Megállapított tényállás:
	A panaszos 1996. december 6-án került előzetes letartóztatásba. 1997. február 26-án átszállították a Fővárosi Büntetés-végrehajtási Intézetbe. Az átszállítást követő biztonsági besorolásáról a Budapesti II. és III. kerületi Ügyészség 1997. február 25-én kelt ügyészi rendelvényben rendelkezett. Az ekkor elrendelt fokozott őrzést a Budapesti II. és III. kerületi Bíróság 1998. május 5-én kelt 1.B.II.887/1997/39. számú átirata alapján szüntették meg. A panaszost ezt követően III. biztonsági fokozatba sorolták.
	A panaszost 1998. május 28-án átszállították a Budapesti Fegyház és Börtönbe, ahol ismét IV. biztonsági kategóriába sorolták. Besorolása miatt tett panasza ügyében a Biztonsági Osztály vezetője meghallgatáson fogadta. Tájékoztatta arról, hogy átminősítésére 1998. november hónapban kerülhet sor. A panaszos a tájékoztatást tudomásul vette.
	A panaszos sérelmezte azt is, hogy amikor különböző hatóságokhoz - katonai ügyészségre, bíróságra - előállították, nem kapott ebédet és vacsorát. Panaszával 1998. június 12-én a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságához fordult. A beadványban jelzett sérelmeket kivizsgáltatták és a megállapításokról a fogvatartottat írásban tájékoztatták.
	A Budapesti II. és III. kerületi Bíróság 1998. július 1-én a panaszos előzetes letartóztatását megszüntette és szabadlábra helyezését rendelte el.
  
A vizsgálat megállapításai:
	A vizsgálat érdekében megkerestem a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokát, aki a következőkről tájékoztatott:
	A büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet 33. § b) pontja szerint az elítélt köteles eltűrni a biztonsági szempontok szerinti csoportba sorolását.  A büntetés-végrehajtási szervezetről szóló 1995. évi CVII. törvény 30. § (3) bekezdése szerint nem hozható a fogvatartott tudomására a fogvatartás biztonságát érintő azon adat, mely olyan intézkedéssel kapcsolatban keletkezett, amelyet a fogvatartott törvényi rendelkezés következtében eltűrni köteles. A panaszos biztonsági besorolását korábbi szökési kísérlete és magatartása indokolta. Hivatalos személy elleni erőszak miatt is volt büntetve. 1998. májusában egy nevelői meghallgatás során azt is kijelentette, hogy az 1998. június 10-én esedékes tárgyalás során elszalad az őt kísérő őröktől, akkor is, ha négyen lesznek és ővbilincset tesznek rá. Többször fenyegette a bv. személyzetet azzal, hogy a szabadulása után  "több álmatlan éjszakát fog okozni egy-két személynek".	
	A panaszost a törvényi rendelkezésre tekintettel nem tájékoztathatták a biztonsági csoportba sorolásának indokairól. 
	A panaszos beadványában sérelmezte, hogy több esetben nem kapott ebédet és vacsorát, amikor kihallgatásokra szállították vagy más hatóságokhoz előállították. A panaszos kérelmeiről és a fogvatartó intézetekhez benyújtott panaszairól rendelkezésre álló dokumentumok szerint, ezeket az ügyeket a különböző büntetés-végrehajtási szervek teljeskörűen megvizsgálták és a vizsgálatok eredményéről a panaszost tájékoztatták. Valóban előfordult olyan eset - 1998. április 7-én -, amikor az ebédjét nem tették félre a visszaérkezéséig, azonban az élelem soronkívüli pótlásáról gondoskodtak. A vétkes felügyelőt elmarasztalták.
	Az 1998. május 13-i parancsnoki meghallgatásán olyan döntés született, mely szerint konkrét panaszait írásban nyújtsa be, hogy, ha szükséges, azt az intézetparancsnok kivizsgáltassa. A rendelkezésre álló dokumentumok, illetve a panaszos különböző  kérelmeinek, panaszainak számítógépes nyilvántartása szerint a panaszos problémáinak többségét megoldották. Nem teljesíthető kérelmeivel kapcsolatban akadálytalanul élhetett jogorvoslati lehetőségeivel. 
	A fentiek alapján a panasz ügyében alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, ezért a vizsgálatot lezárom.

Budapest, 2000. szeptember 12.

Gönczöl Katalin