OBH 3519/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Kollár Zsuzsanna

Az eljárás megindulása

1997. augusztus 15-én egy panaszos a következők miatt fordult beadvánnyal az Országgyűlési Biztosok Hivatalához: A sajtóból szerzett értesülései szerint az illetékesek a MTV 2-es csatornájának megszüntetését tervezik 1997. októbertől. A műholdas sugárzásra való áttérés azzal a következménnyel jár, hogy attól kezdve a MTV 2-es csatornájának műsorát csak a kábelhálózathoz csatlakozó illetve a saját műholdvevő berendezéssel rendelkező nézők tudják venni. A kábelhálózathoz csatlakozás illetve a parabolaantenna beszerzése egyaránt többletköltségek vállalása mellett lehetséges. A panaszos  beadványában a következő kérdéseket tette fel: 
1.) Megfelel-e a magyar jogszabályi előírásoknak, az a tény, hogy túlzott anyagi tehervállalási kényszer előidézésével egyeseket kizárnak a közszolgálati műsor vételének lehetőségéből?  
2.) Megfelel-e a magyar jogszabályi előírásoknak, hogy a műsor vételéből való kizárással érintettek ugyanazt a díjat kénytelenek fizetni, mint azok, akik a 2-es csatorna adásait foghatják.
Egy másik panaszos 1997. szeptember 19-én hasonló tartalmú beadvánnyal fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához. A panaszos beadványában a következőket fejtette ki: A közszolgálati funkciót ellátó MTV 1-es és MTV 2-es csatorna működését jórészt a költségvetésből, azaz az állampolgárok által befizetett adókból finanszírozzák. Az ország lakosságának egy része a műholdas adásra való átállással elesik attól a lehetőségtől, hogy többlet teher vállalása nélkül fogja a 2-es csatorna adásait. A beadványt tevő szerint alapvető állampolgári jognak minősül az, hogy az adóból működtetett bármely televízió-adás a boltokban kapható átlagos vevőberendezéssel fogható legyen. A panaszos beadványában azt is kifejtette, hogy elfogadhatatlan az a helyzet amelyben a határon túli magyarok a Duna Televízió és az MTV mindkét csatornája által sugárzott adást foghatják, míg az ország határain belül élők egy része csak a közszolgálati televízió egyik csatornájának adásait.          
Az eljárás során megállapítottam, hogy a közérdekű adatok megismerésével összefüggő panaszok vizsgálata az adatvédelmi biztos hatáskörébe tartozik, ezért a beadványokat 1998. március 30-án az adatvédelmi biztoshoz áttettem. 1998. június 4-én érkezett válaszában az adatvédelmi biztos arról tájékoztatott, hogy véleménye szerint a közszolgálati televízió valamely csatornájának vételi lehetősége semmilyen összefüggésben nem áll a közérdekű adatok megismeréséhez való joggal. Az adatvédelmi biztos álláspontja szerint nem kétséges ugyan, hogy az MTV 2-es csatornájának műholdas sugárzása sokakat hátrányosan érint, nincs viszont olyan Alkotmányban foglalt rendelkezés, amely szerint mindenkinek alanyi joga van két földi sugárzású közszolgálati televíziós csatorna vételére. Álláspontját összefoglaló levelében az adatvédelmi biztos azt is kifejtette, hogy  nem érinti az információszabadság jogát az a sérelem, hogy a MTV 2-es csatornája által sugárzott adás vételéből kizárt személyek ugyanúgy teljes díjat fizetnek, mintha néznék a 2-es csatorna műsorait. 
Az ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§-ának (1) bekezdése alapján a jogállamiságból fakadó jogbiztonság sérelmének gyanúja miatt indult vizsgálat.
Az eljárás során tájékoztatást kértem az Országos Rádió és Televízió Testület elnökétől, A közlekedési, hírközlési és vízügyi minisztertől, valamint az Antenna Hungária Magyar Műsorszóró és Rádióhírközlési Részvénytársaság vezérigazgatójától, akik a kért információkat a rendelkezésemre bocsátották.     

A megállapított tényállás

A közlekedési, hírközlési és vízügyi miniszter a következőkről tájékoztatott: A rádiózásról és televíziózásról szóló 1996. évi I. törvény a műholdas terjesztésű műsorszolgáltatáshoz való jogosultságszerzés két módját különbözteti meg, attól függően, hogy a műsorterjesztéshez igénybe venni kívánt műhold a Kormány rendelkezési jogába tartozik (általa bérelt), vagy sem. Az első kategóriába sorolható a 1037/1995. (V. 10.) Kormányhatározat tárgyát képező eset. Az említett kormányhatározat a következőkről szólt: 
A Kormány a MAGYARSAT programról szóló 1003/1995. (I. 20.) Korm. határozat 2. pontjában elrendelt tárgyalások eredményeként felhatalmazta a közlekedési, hírközlési és vízügyi minisztert, valamint a pénzügyminisztert, hogy a magyar és külföldi befektetők, valamint a nemzetközi pénzügyi intézetek által finanszírozott MAGYARSAT program beruházásaként létrejövő távközlési műhold 16 csatornájából 4 csatornát a Magyar Kormány nevében a műhold üzemkezdetétől számított 11 évig tartó időszakra lekössenek, és ezt a Magyarsat Kft. tulajdonosaival kötött megállapodásban rögzítsék
A kormány arról is döntött, hogy a fent említett megállapodás alapján a Magyarsat Kft.-vel bérleti szerződést kell kötni. A bérleti szerződésnek tartalmaznia kell mindazokat a kötelezettségeket, amelyeket az érintettek a megállapodásban elfogadtak.
A Kormány felhatalmazta a pénzügyminisztert, hogy a mindenkori éves költségvetés tervezése során kormányzati rendkívüli kiadásként irányozza elő a csatornák éves bérleti díjának megfelelő összeget, majd - az éves költségvetés végrehajtásáról szóló beszámolóban - számoljon el az előirányzott éves bérleti díj felhasználásáról. Gondoskodni kellett a Kormány által bérbe vett csatornák hasznosításáról.
Az a program azonban, amelyről a kormányhatározat szólt, végül nem valósult meg, így 1997. november 27-én - a miniszter tájékoztató levelének kelte időpontjában - nem volt olyan műhold, amely a kormány rendelkezési jogába tartozott, és amelynek igénybevételéhez csak az 1996. évi I. törvény 90.§-ának (1) bekezdése szerint pályázati eljárásban kiválasztott műsorszolgáltató szerezhetne jogosultságot. A kormány rendelkezési jogába tartozó műhold hiányában a műholdas műsorterjesztésre kényszerülő műsorszolgáltatók kénytelenek voltak a szükséges műholdkapacitás bérlete iránt saját hatáskörben intézkedni. Ilyen esetekre a műsorszolgáltatási jogosultság megszerzésére a törvény 113.§-ának (5) bekezdése csak bejelentési kötelezettséget ír elő. A Magyar televízió Rt. az MTV 2 műsorához ezutóbbi módon szerzett lehetőséget az ORTT jóváhagyásával. A Magyar Televízió Rt. megbízásából eljáró Antenna Hungária Rt-nek a „Hot Bird 3” műholdon sikerült hosszú távú csatornabérlethez jutnia.
A miniszter véleménye szerint  a médiatörvény rendelkezései csak két ponton sérültek: 
- a műholdas sugárzásra való áttérést 1997. február 1-ig kellett volna végrehajtani, amely azért nem valósult meg, mert a műholdcsatornát a bérbeadó - műszaki okokból - késedelmesen bocsátotta a bérbevevó rendelkezésére,
- az áttérés folyamán a MTV 2-es műsorát egy hónapon keresztül a régi és az új terjesztési mód egyidejű fenntartásával kellett volna sugározni.

Az ügy jogszabályi háttere

1996. évi I. törvény a rádiózásról és televíziózásról

17. Közműsorszolgáltató: olyan műsorszolgáltató, amely az Országos Rádió és Televízió Testület által elfogadott saját műsorszolgáltatási szabályzat alapján műsorában többségében közszolgálati műsorszámokat szolgáltat.
18. Közszolgálati műsor: az a műsor, melyben a közszolgálati műsorszámok meghatározó szerepet játszanak, és amely a műsorszolgáltató vételkörzetében élő hallgatókat, nézőket rendszeresen tájékoztatja közérdeklődésre számot tartó kérdésekről.
20. Közszolgálati műsorszolgáltató: olyan műsorszolgáltató, amelynek működését közszolgálati műsorszolgáltatási szabályzat határozza meg, feladata többségében közszolgálati műsor szolgáltatása, fenntartása alapvetően közpénzekből történik, társadalmi felügyelet alatt áll, alapvető jogait és kötelességeit e törvény állapítja meg.
30. Műsorszolgáltatás: állandó megnevezéssel ellátott rádióműsor, illetve televízió-műsor rendszeres szolgáltatása előzetesen nyilvánosságra hozott adásidőben, bármely műsorterjesztő rendszer meghatározott és nyilvánosan ismertetett csatornáján bárki számára, aki megfelelő vevőkészüléket üzemeltet.
31. Műsorszolgáltató: a műsorszolgáltatásra e törvény szerint jogosultságot szerzett az a vállalkozás, amely a műsorszámok sorozatát megszerkeszti, vagy dönt arról, hogy a műsorban mely műsorszám szerepeljen.
32. Műsorszórás: földfelszíni vagy műholdas rendszerrel végzett egyirányú - megfelelő vevőkészülékkel rendelkező, elvileg korlátlan számú felhasználónak szánt - rádió-távközlési eljárás hangok, képek vagy egyéb természetű jelek továbbítására.
26. Műsorelosztás: a műsorszolgáltató által előállított jelek egyidejű, változatlan továbbítása vezetékes (kábeles) hálózaton vagy nem műsorszóró rádiótávközlő rendszeren a műsorszolgáltató telephelyétől, illetőleg a műsorszétosztó hálózat végpontjától elkülönült szervezet közbeiktatásával az arra jogosult felhasználó vevőkészülékéhez, a tíznél kevesebb vevőkészülék csatlakoztatására alkalmas hálózat segítségével történő jeltovábbítás kivételével. Nem minősül műsorelosztásnak a telekhatáron belüli vezetékrendszer (pl. társasház).
36. Országos műsorszolgáltatás: az a műsorszolgáltatás, amelynek vételkörzetében az ország lakosságának legalább ötven százaléka él.
47. Vételkörzet:
a) műsorszóró rendszer révén végzett műsorszolgáltatás esetében az a földrajzilag meghatározható terület, amelyen a műsor közzétételét megvalósító műsorszóró szolgáltatás hasznos jeleinek szintje és az interferenciavédelem számított mértéke eléri a Nemzetközi Távközlési Egyesület érvényes ajánlásaiban meghatározott minimális értéket,
b) vezetékes műsorelosztó rendszer (kábelhálózat) révén végzett műsorszolgáltatás esetében az a lakott terület, amelyen a kábelhálózat kiépült és a terület lakosságának lehetősége van a hálózat gerincvezetékéhez az adott lakott területen szokásos díj ellenében csatlakozást létesíteni,
c) rádiótávközlő műsorelosztó rendszer révén végzett műsorszolgáltatás esetében az a földrajzilag meghatározható terület, amelyen a műsor közzétételét megvalósító műsorelosztó szolgáltatás hasznos jeleinek szintje és az interferenciavédelem mértéke eléri a műsorsugárzási szerződés szerint az elfogadható minőségű vételhez szükségesnek nyilvánított legkisebb értéket,
d) hálózatos műsorterjesztő rendszerek esetében az egyes rendszerek vételkörzeteinek összessége.
II. FEJEZET
A MŰSORSZOLGÁLTATÁS ELVEI ÉS SZABÁLYAI
A) RÉSZ
Általános alapelvek és szabályok
8. § (1) Az országos és a körzeti műsorszolgáltató - a szakosított műsorszolgáltató kivételével - napi műsoridejének tíz százalékában köteles közszolgálati műsorszámokat szolgáltatni.
B) RÉSZ
A közszolgálati műsorszolgáltatás, és a közműsor-szolgáltatás alapelvei és szabályai
22. § (1) Közszolgálati műsorszolgáltatást e törvényben meghatározott műsorszolgáltató végezhet.
(2) A közszolgálati műsorszolgáltató és a közműsor-szolgáltató rendszeresen, átfogóan, elfogulatlanul, hitelesen és pontosan tájékoztat a közérdeklődésre számot tartó hazai és külföldi eseményekről, a vételkörzetében élők életét jelentősen befolyásoló eseményekről, összefüggésekről, vitatott kérdésekről, az eseményekről alkotott jellemző véleményekről, az eltérő véleményeket is beleértve. E feladatok ellátása során gondoskodik a 137. §-ban nem említett közérdekű közlemények nyilvánosságra hozataláról.
(3) A közszolgálati műsorszolgáltató és a közműsor-szolgáltató biztosítja a műsorszámok és a nézetek sokszínűségének, a kisebbségi álláspontoknak a megjelenítését, a műsorszámok változatosságával gondoskodik a nézők széles köre, illetve minél több csoportja érdeklődésének színvonalas kielégítéséről.

4. Cím

Közszolgálati műsorszolgáltatási szabályzat és műsorszolgáltatási szabályzat

29. § (1) A közszolgálati műsorszolgáltató közszolgálati műsorszolgáltatási szabályzatot, a közműsor-szolgáltató műsorszolgáltatási szabályzatot köteles készíteni és alkalmazni.
30. § (1) A Magyar Rádió és a Magyar Televízió az ország lakosságának túlnyomó többsége számára, a Duna Televízió elsősorban a Magyar Köztársaság határain kívül élő magyarság számára nyújt közszolgálati műsorszolgáltatást.
(2) A lakosság túlnyomó többségének nyújtott szolgáltatás alatt rádióműsor esetén legalább egy, a lakosság nyolcvan százaléka által a 87,5-108,0 MHz frekvenciasávban fogható; földfelszíni terjesztésű televízió-műsor esetén legalább egy, kilencvenszázalékos vételkörzetű műsorszolgáltatást kell érteni.
53. § (1) A közszolgálati műsorszolgáltatás biztosítására, függetlenségének védelmére az Országgyűlés - a 140-141. §-ok szerint - létrehozza a Magyar Rádió Közalapítványt, a Magyar Televízió Közalapítványt és - alapítójának kezdeményezésére - átalakítja a Hungária Televízió Közalapítványt (a továbbiakban együtt: közalapítványok).
77. § (1) A Műsorszolgáltatási Alap (a továbbiakban: Alap) olyan elkülönített pénzalap, amelynek feladata a közszolgálati műsorszolgáltatás, a közműsor-szolgáltatók, a nem nyereségérdekelt műsorszolgáltatók, a közszolgálati műsorok és műsorszámok támogatása, a kultúra megőrzése és továbbfejlesztése, a műsorok sokszínűségének biztosítása, valamint az e törvényben meghatározott egyéb feladatok támogatása.
(3) Az Alap forrásai: a műsorszolgáltatási díj, a pályázati díj, a műsorszolgáltatási szerződésszegési kötbér és kártérítés, a bírság, az üzemben tartási díj, valamint e címen az állam által átalány, illetve kiegészítés formájában folyósítandó költségvetési hozzájárulás, továbbá az önkéntes befizetések.
Az üzemben tartási díj
79. § (1) Üzemben tartási díjat köteles fizetni az, aki televízió-műsor vételére alkalmas készüléket (a továbbiakban: televíziókészülék) üzemeltet. Az üzemben tartási díj - ha e törvény másként nem rendelkezik - televíziókészülékenként fizetendő.
(2) Az üzemben tartási díj összegét évenként a központi költségvetésről szóló törvény állapítja meg.
(3) Az üzemben tartási díjat a közszolgálati műsorszolgáltatók versenyképes és takarékos működtetésének, a műsorszolgáltatási rendszer fenntartásának és a közszolgálati műsorok támogatási szükségleteinek figyelembevételével kell megállapítani.
(4) Abban az esetben, ha több magánszemély közös tulajdonában, használatában van a díjfizetési kötelezettséggel járó televíziókészülék, a magánszemélyek a díjfizetési kötelezettség megfizetésére vonatkozóan írásban megállapodhatnak. Ez esetben a bejelentési, bevallási, megfizetési kötelezettség azt terheli, aki a megállapodásban kötelezettként szerepel. A megállapodás tényéről az adóbevallásban is nyilatkozni kell. Megállapodás hiányában az üzemeltetők a kötelezettség teljesítéséért egyetemlegesen felelnek.
80. § (1) Nem kell üzemben tartási díjat fizetni
a) a magánszemély - és a vele közös háztartásban élő személyek - által üzemben tartott második és minden további,
b) az egészségügyi és gyermekintézmények, a fegyveres erők, rendvédelmi szervek, szanatóriumok, óvodák, oktatási és közművelődési intézmények, közgyűjtemények, diákszállások (kollégiumok), személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények által ugyanabban az épületben, épületcsoportban használt második és minden további,
c) a bérelt,
d) a legfeljebb tizenöt napra próbára átvett,
e) a műsorszolgáltató, a műsorelosztó, a műsorszétosztó, a műsorszóró rendszer üzemeltetője, illetőleg a Testület vagy a Hírközlési Főfelügyelet által üzemi, vétel-megfigyelési és ellenőrzési célból telephelyen, illetve vétel-megfigyelési helyen és gépkocsiban üzemben tartott,
f) az ország területén legfeljebb harminc napig tartózkodó külföldi állampolgár által üzemben tartott,
g) a diplomáciai képviselet, a konzuli képviselet és a nemzetközi szervezet, valamint ezek tagjai, nem magyar állampolgárságú alkalmazottai és családtagjaik, valamint egyéb, nemzetközi szerződés alapján díjfizetés alóli mentességre jogosult szervek és személyek által üzemben tartott,
h) a zárt televíziós rendszerben, monitorként üzemeltetett
televíziókészülék után.
81. § (1) Mentes az üzemben tartási díj fizetése alól:
a) az egyedül élő hetven éven felüli személy,
b) az önálló háztartásban élő házaspár, illetve az élettársak, ha egyikük hetven, másikuk hatvan éven felüli,
c) az a hatvan éven felüli személy, aki önálló nyugdíjjal, keresettel vagy egyéb jövedelemmel nem rendelkező közeli hozzátartozója [Ptk. 685. § b) pont] eltartásáról gondoskodik,
d) a hadirokkant és hadiözvegy,
e) a súlyosan látás- vagy hallássérült, az I. és II. csoportbeli rokkant.
82. § (1) A díjfizetési kötelezettség a televíziókészülék üzemeltetésének megkezdését követő hónap első napján kezdődik és az üzemeltetés megszűnése hónapjának utolsó napjáig áll fenn.
(2) Ha a díjfizetésre kötelezett a fizetésére vonatkozó kötelezettségének nem tesz eleget, az elmulasztott díjon felül, a díjjal azonos összegű pótdíjat köteles fizetni.
82/A. § (1) Az üzemben tartási díj az adózás rendjéről szóló 1990. évi XCI. törvény (a továbbiakban: Art.) 3. §-ának (1) bekezdése alkalmazásában adónak minősül azzal, hogy az e kötelezettséggel kapcsolatos adóhatósági feladatokat - a helyszíni ellenőrzés és az annak eredményeként megindított adóigazgatási eljárás kivételével - az üzemben tartási díj beszedésével megbízott (a továbbiakban: Megbízott) látja el.
132. § (1) A Magyar Rádió a pályázat után a törvényben meghatározott feladatainak ellátásához három országos műsort szolgáltat, amelyek közül egy az 526,5-1606,5 kHz frekvenciasávban, kettő pedig a 87,5-108,0 MHz frekvenciasávban sugározható.
(2) Az országos és körzeti rádió műsorszolgáltatási lehetőségeket a Testületnek úgy kell kialakítania, hogy a Magyar Rádió és más műsorszolgáltatók azonos eséllyel juthassanak műsorsugárzási lehetőséghez a sugárzási normák figyelembevételével.
(3) A Magyar Televízió a pályázat után egy országos földfelszíni terjesztésű - amelynek frekvenciahasználati feltételei megegyeznek a törvény hatálybalépése előtt az MTV1 műsorként megjelölt műsorszolgáltatás feltételeivel - és egy másik országos terjesztésű műsort szolgáltat.
(4) A (3) bekezdésben másodikként meghatározott műsorszolgáltatás műszaki, gazdasági és jogi feltételeinek vizsgálata után a megvalósítás módjáról a Testület dönt, a kuratórium véleményének figyelembevételével úgy, hogy a műsorszolgáltatást a törvény hatálybalépését követő tizenegy hónapon belül meg kell kezdeni, és az MTV2 egy hónapon át a jelenlegi és az új terjesztési lehetőséget egyaránt használja. Az átállás során a Magyar Televízió mindvégig két programot szolgáltat.
138. § (1) Az Országgyűlés ülései egészének, a kinevezésekkel és jelölésekkel kapcsolatos nyilvános országgyűlési bizottsági meghallgatásoknak, valamint szükség szerint az országgyűlési bizottságok üléseinek közvetítésére e törvény hatálybalépésétől számított egy éven belül zártláncú televíziós rendszert kell létesíteni.
(2) A zártláncú rendszerből kimenő jelet valamennyi műsorszolgáltató számára hozzáférhetővé kell tenni. A rendszerhez való csatlakozás költségei a műsorszolgáltatót terhelik.
(3) Az (1) és (2) bekezdésben foglaltak nem érintik bármely műsorszolgáltatónak azt a jogát, hogy az Országgyűlés épületének kijelölt helyéről vonalon műsort közvetítsen vagy rögzítsen.
(6) Az az országos műsorszolgáltató, amely kizárólag az Országgyűlés tevékenységének folyamatos és teljes bemutatásával, illetve ehhez kapcsolódó elemzésekkel foglalkozik, e törvény szerinti közműsor-szolgáltatónak minősül.

1998. évi XC. törvény a Magyar Köztársaság 1999. évi költségvetéséről

122. § A rádiózásról és a televíziózásról szóló 1996. évi I. törvény 79. §-ának (2) bekezdésében megjelölt üzemben tartási díj összege 1999. január 1-jétől 640 forint.

1992. évi LXIII. törvény a személyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról

AZ ADATVÉDELMI BIZTOS ÉS AZ ADATVÉDELMI NYILVÁNTARTÁS

Adatvédelmi biztos

23. § (1) A személyes adatok védelméhez és a közérdekű adatok nyilvánosságához való alkotmányos jog védelme érdekében az Országgyűlés adatvédelmi biztost választ azok közül az egyetemi végzettségű, büntetlen előéletű, kiemelkedő tudású elméleti vagy legalább 10 évi szakmai gyakorlattal rendelkező magyar állampolgárok közül, akik az adatvédelmet érintő eljárások lefolytatásában, felügyeletében vagy tudományos elméletében jelentős tapasztalatokkal rendelkeznek és köztiszteletnek örvendenek.
(2) Az adatvédelmi biztosra - e törvényben foglalt eltérésekkel - az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló törvény rendelkezéseit kell alkalmazni.
24. § Az adatvédelmi biztos
a) ellenőrzi e törvény és az adatkezelésre vonatkozó más jogszabály megtartását;
b) kivizsgálja a hozzá érkezett bejelentéseket;
c) gondoskodik az adatvédelmi nyilvántartás vezetéséről.
25. § (1) Az adatvédelmi biztos figyelemmel kíséri a személyes adatok védelmének és a közérdekű adatok nyilvánossága érvényesülésének feltételeit. Javaslatot tesz az adatkezelést és a közérdekű adatok nyilvánosságát érintő jogszabályok megalkotására, illetve módosítására, véleményezi az ilyen jogszabályok tervezetét. Kezdeményezheti az államtitokkörben, valamint a szolgálati titokkörben meghatározott adatfajták szűkítését vagy bővítését.

A vizsgálat megállapításai

A vizsgálat két részre oszlott.
Egyrészt annak megállapítását célozta, hogy összefüggésbe hozható-e a beadványt tevők által hivatkozott „közszolgálatiság elve” valamely alkotmányos joggal. Ennek tisztázására azért volt szükség, mert enélkül nem volt eldönthető, hogy a panaszosok által leírt sérelem - vagyis az, hogy a közszolgálati televízió adását a kormány intézkedése miatt a nézők egy része csak egy csatornán foghatja, - kimerítette-e valamely Alkotmányban biztosított jog sérelmét is. Ugyanakkor az a kérdés is válaszadást igényelt, hogy nem sérti-e a Ptk. által a szerződéses jogviszonyok alapelveként rögzített szolgáltatás-ellenszolgáltatás egyenértékűségének elvét az, hogy a műholdas adások vételéhez szükséges  pluszkiadásokat nem vállaló nézők a kormány intézkedése után is ugyanazon összegű üzembentartási díjat fizetik, mint azok, akik - akár a szükséges felszerelések beszerzése után, akár anélkül - a továbbiakban is képesek lesznek mindkét csatorna vételére.  

A műsorszolgáltatás terjesztésének technikai oldala szempontjából az 1996. évi I. törvény a műsorszórást, illetve a műsorelosztást különbözteti meg. A műsorszórás lehet földfelszíni (frekvenciás), vagy műholdas rendszerű. A műsorelosztás kábelen, vagy ún. "nem műsorszóró rádiótávközlő" rendszer útján történhet. 
A műsorszolgáltatókat a törvény két alapvető típusba sorolja: közszolgálati műsorszolgáltatók, illetve nem közszolgálati (azaz "kereskedelmi", vagy "magán") műsorszolgáltatók, (bár ezeket a kifejezéseket a Javaslat nem használja).
Közszolgálati műsorszolgáltatók alatt a törvény a nemzeti intézményként működő Magyar Rádiót, Magyar Televíziót és a Duna Televíziót érti.
A nem közszolgálati műsorszolgáltatók meghatározott feltételek esetén lehetnek közműsorszolgáltatók, vagy nem nyereségérdekelt műsorszolgáltatók.
A törvény külön fejezetben foglalkozik a közszolgálati műsorszolgáltatókkal. A jogszabály a Magyar Rádiót, a Magyar Televíziót és a Duna Televíziót, mint nemzeti közszolgálati műsorszolgáltatót nevesíti.
A közszolgálati műsorszolgáltató kötelessége, hogy közszolgálati műsorszámok olyan választékát és mennyiségét nyújtsák a lakosságnak, amely már önmagában is egyfajta minimuma a törvényben foglalt alapelvek teljesülésének. Különös figyelmet fordít a kiskorúak fejlődését szolgáló műsorszámok bemutatására, a kulturális sokszínűség érvényesülésére, a vallási, nemzeti, etnikai kultúrák értékeinek megjelenítésére, az életkoruk, testi vagy szellemi-lelki állapotuk, társadalmi körülményeik következtében súlyosan hátrányos helyzetű csoportok számára fontos információk elérhetővé tételére.
A közszolgálati műsorszolgáltató a tartalmi követelmények mellett köteles betartani azokat a gyártási arányokat is (magyarországi, illetve európai gyártású műsorok aránya, továbbá a hazai külső gyártók bevonása), amelyek biztosíthatják a magyarországi műsorgyártás, a film- és zeneipar fejlődését.
A közszolgálati műsorszolgáltató működését nem a médiapiac nyereségelve szabályozza, így műsorszerkezetének kialakításában is a hangsúly a közszolgálati műsorszámok bemutatására tevődik.
A közszolgálati műsorszolgáltató műsorszerkezete, finanszírozási rendszere indokolja azt a szabályozási módot, hogy - noha nem nélkülözheti a reklámozásból származó bevételeket - csak korlátozottabban férhet hozzá reklámpiaci bevételekhez, mint a magántulajdonban álló kereskedelmi műsorszolgáltatók. A reklámpiac ilyen típusú felosztása, mind a műsorfolyam egészének jellege, mind a finanszírozási források szempontjából azt szolgálja, hogy az eddigiekhez képest világosabban tagolt és strukturált rendszer alakulhasson ki, amelyben jobban elkülönülnek a kereskedelmi, illetve nem kereskedelmi alapon működő műsorszolgáltatók.

A törvény lényegében a következő tényezők alapján körvonalazza a közszolgálatiság elvét:
- rendszeres tájékoztatás a közérdeklődésre számot tartó kérdésekről,
- közpénzekből való finanszírozás,
- társadalmi felügyelet,
- közszolgálati műsorszámokkal való ellátottság. A törvény fogalomhasználatában közszolgálati műsorszám a műsorszolgáltató vételkörzetében (országos, körzeti, helyi) élő hallgatók, nézők tájékozódási, kulturális, állampolgári, életviteli szükségleteit, igényeit szolgáló műsorszám tekinthető.
Jelen vizsgálat szempontjából a felsorolt tényezők közül az első (tehát a rendszeres tájékoztatás a közérdeklődésre számot tartó kérdésekről) tekinthető relevánsnak. A másik három tényező (közpénzekből való finanszírozás, társadalmi felügyelet, közszolgálati műsorszámokkal való ellátottság) az elsővel a cél-eszköz viszonyában áll és mint ilyen az államnak az állampolgárokkal szembeni kötelezettségvállalása szempontjából másodlagos. A közszolgálatiság minden esetre az állam által felvállalt feladat ellátásának jellemzője, annak milyenségére utal. Az Alkotmányban rögzített jogokkal kizárólag közvetett kapcsolat képzelhető el, maga az Alkotmány ugyanis semmiféle olyan rendelkezést nem tartalmaz, amely alapján  közszolgálatiság elvének tartalma és terjedelme mint az államot terhelő kötelezettség levezethető lenne. Az Alkotmány 61.§-ával kapcsolatos összefüggéseket a vizsgálódásból eleve kizártam, tekintettel arra, hogy az az adatvédelmi biztos vizsgálati hatáskörébe tartozik, aki az ügy kapcsán megállapította, hogy a közérdekű adatokhoz való hozzájutás lehetősége nem sérült. A médiatörvény által rögzített közszolgálatiság elvét az Alkotmányban a jogalkotó nem biztosította, abból az állampolgárokat megillető jogosultságok nem vezethetők le.
A szolgáltatás-ellenszolgáltatás egyenértékűségének esetleges sérelme kapcsán a következőkből indultam ki: A beadványt tevők egyike szerint  a túlzott anyagi tehervállalási kényszer előidézésével egyeseket kizárnak a közszolgálati műsor vételének lehetőségéből. A „túlzott anyagi tehervállalás”-ra való utalás azt sugallta, hogy egyrészt a közszolgálati műsorszolgáltatás a polgári jog szabályai szempontjából olyan szolgáltatás amelynek tényleges értéke meghatározható, ilyen értelemben az ezen szolgáltatást élvező nézők által teljesítendő ellenszolgáltatás értéke is pontosan rögzíthető, másrészt a „kizárás”-ra utalással a panaszos azon előfeltevést fogalmazta meg, mely szerint a közszolgálati műsorszolgáltatást igénybevevő nézők között valamiféle diszkrimináció érvényesül, vagyis hogy létezik olyan - esetleg az Alkotmány által is rögzített jog, - amelyet az állam mindenki számára biztosít és amelyet a fennálló - és a beadványokban rögzített megjelölt - helyzet sért. A panaszban foglalt előfeltevések nem helytállóak. Annak a feltevésnek a cáfolatát, hogy a közszolgálatiság elve terjedelmének és tartalmának megítéléséhez, illetve ezen elv érvényesüléséhez szükséges állami feladatvállalás kereteinek meghatározásához bármely alkotmányos jog alkalmas lenne, már a vizsgálati megállapítások előző részében levezettem. Nem létező alkotmányos joggal összefüggésben diszkrimináció sem lehetséges. Az ezzel szoros összefüggésben álló előfeltevés, vagyis hogy az állam bármilyen általa nyújtott szolgáltatás szempontjából hátrányos megkülönböztetést alkalmaz, más gondolatmenet mentén is elvethető. A közszolgálati műsorokhoz való hozzájutást nem egy szolgáltató teszi lehetővé, annak létrejötte technikailag egy hosszabb „láncolat” minden elemének meglétét feltételezi. A műsorszolgáltatás, a műsorszórás és műsorelosztás, valamint a sugárzott jelek képpé alakítására alkalmas televízió készülék megléte egyaránt szükséges ahhoz, hogy a végső felhasználó, a néző a televízióadáshoz hozzájusson. Önmagában az a tény, hogy a televíziónézők technikailag nem teljesen egyforma feltételekkel jutnak hozzá a Magyar Televízió egyik csatornáján készített adásokhoz, vagyis, hogy a televízió-tulajdonosok egy része kábelhálózaton, míg mások parabolaantennán veszik az adást, nem tekinthető jogilag releváns megkülönböztetésnek. Ez a különbség ugyanis nem az állam által folytatott tevékenységre vezethető vissza, hanem a jeleket sugározni képes technikai eszközökhöz való hozzájutásnak tisztán a vevő személyes körülményeiben rejlő különbségeiből fakad. Abban az értelemben pedig  hogy a televíziónézők parabolaantenna vagy kábelhálózat útján jutnak hozzá az adáshoz, egyáltalán nem beszélhetünk igazi különbségekről, hiszen valamelyiket mindenképpen igénybe kell venniük, mert a televíziókészülékek további technikai eszközök közbeiktatása nélkül nem alkalmasak a műsor vételére.
Az üzembentartási díj a műsorszolgáltatás ellenszolgáltatásának tekinthető és nem minősül olyan díjnak, mint amely a műsorszórás és elosztás mint szolgáltatás ellenértékét is magában foglalja. Éppen ezért a szolgáltatás-ellenszolgáltatás egyenértékűségének Ptk.-beli szabálya ebben az esetben a beadványban megfogalmazottak szerint nem felhívható. Az üzembentartási díj egyrészről a műsorszolgáltatás mint polgári jogi értelemben vett szolgáltatást sem fedezi teljes terjedelmében, hiszen a műsorszolgáltató költségei nyilvánvalóan meghaladják az üzembentartási díjakból befolyó összeget, másrészt a műsorszórás és műsorelosztás polgári jogi értelemben önálló szolgáltatás, még abban az értelemben is, hogy a kötelem alanyai -  a szolgáltatásra irányuló kötelem kötelezettjei - sem ugyanazok a személyek.
Sem a Magyar Televízió Közalapítvány, sem a Műsorszolgáltatási Alap működését nem kizárólag az üzembentartási díjból finanszírozzák. Ezen két alap működésének csak egyik forrása az adókból finanszírozható költségvetési támogatás.
Önmagában valamely, az állam által az állampolgárok számára végzett tevékenység adókból való finanszírozása egyébként sem jelenti azt, hogy az állampolgárokat egyénenként azonos mértékű, terjedelmében egyértelműen meghatározható „ellenszolgáltatás” illetné meg.   
A fent kifejtettek alapján a beadványokat alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság hiányában elutasítom.

Budapest, 1999. június 30.

Dr. Polt Péter