OBH 3513/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Fogarassy Edit

Az eljárás megindulása:
	A rendőrség állományába tartozó, idegenrendészeti előadó panaszos beadványában leírta, hogy eljárása miatt 1996. decemberében minősíthetetlen hangvételű és teljesen alaptalan panaszt tettek ellene a XXI. kerületi Rendőrkapitányságon, melyben hamisan vádolták meg bűncselekmények elkövetésével. Ennek alapján a rendőrségen fegyelmi vizsgálatot rendeltek el vele szemben. A panaszos beadványában sérelmezte, hogy a vizsgálat eredményéről nem kapott hivatalos tájékoztatást. 
Egyidejűleg feljelentést tett a XXI. kerületi Rendőrkapitányságon hamis vád bűntette miatt, ezt azonban figyelmen kívül hagyták, eljárás nem indult ill. alakszerű határozat nem keletkezett. Kifogásolta továbbá, hogy a rendőrség szolgálati feladatainak ellátása során nem biztosította alkotmányos jogait és megfelelő jogvédelmét.
	Mindezek alapján - alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság gyanújára tekintettel - az ügyben vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében a Budapesti XXI. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjétől, valamint a Legfőbb Ügyésztől tájékoztatást és az ügyiratok megküldését kértem.

Érintett alkotmányos jogok:
Jogállamiság, jogbiztonság elve, tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § /1/ bek.);
Jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § /5/ bek.)

Alkalmazott jogszabályok:

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről (Btk.):
35. § (1) Az elévülést félbeszakítja a büntető ügyekben eljáró hatóságoknak az elkövető ellen a bűncselekmény miatt foganatosított büntetőeljárási cselekménye. A félbeszakítás napján az elévülés határideje ismét elkezdődik.
179. § (1) Aki valakiről, más előtt, a becsület csorbítására alkalmas tényt állít vagy híresztel, vagy ilyen tényre közvetlenül utaló kifejezést használ, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő. (Rágalmazás)
180. § (1) Aki a 179. § esetén kívül mással szemben
a) a sértett munkakörének ellátásával, közmegbízatásának teljesítésével vagy közérdekű tevékenységével összefüggésben,
b) nagy nyilvánosság előtt
a becsület csorbítására alkalmas kifejezést használ, vagy egyéb ilyen cselekményt követ el, vétség miatt egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő. (Becsületsértés)
233. § (1) Aki
a) a hatóság előtt mást bűncselekmény elkövetésével hamisan vádol 
bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. A hamis vád bűntettének egyik elkövetési magatartását valósítja meg az, aki a hatóság előtt mást bűncselekmény elkövetésével hamisan vádol.
Ebben az esetben a vádolás olyan büntetőeljárás megindítására alkalmas tényállítás, amely szerint konkrétan meghatározott személy bűncselekményt követett el. Hamis vádoláson minden olyan valótlan nyilatkozatot kell érteni - akár saját kezdeményezés, akár felhívás alapján került megtételre - amely alkalmas arra, hogy az abban foglalt tények alapján a sértett ellen büntető-, fegyelmi-, vagy szabálysértési eljárás induljon. A vádolás alakisághoz nincsen kötve, de a cselekmény csak akkor tényállásszerű, ha a hatóság előtt teszik meg. A vádolás lehet írásban előterjesztett, vagy szóbeli feljelentés, de akár még névtelen levél is. A lényeg csak az, hogy az eljárás megindítására alkalmas "tényeket" tartalmazzon, a hatóság előtt tegyék meg, és meghatározott személy általi bűncselekmény elkövetésére vonatkozzék.
A tényállításnak kifejezettnek kell lennie. A tényre utaló kifejezés, konkrét terhelő tények megjelölése nélkül, legfeljebb a becsület csorbítására alkalmas tényállítás és így rágalmazást valósíthat meg. A hamis vád megvalósulásához az elkövető konkrét adatokkal kell, hogy kifejtse azt a véleményét, hogy egy adott, egyébként megtörtént bűncselekmény elkövetője az általa megjelölt személy volt. Amennyiben a hamis vád alapján a tényállítás hitelérdemlőségének ellenőrzésére valamilyen vizsgálatot rendelnek el, úgy a hamis vád már megvalósul. Nem szolgál a büntetőeljárás alapjául az olyan tartalmú vád, amely már a tartalmánál fogva is nyilvánvalóan alaptalan.
248. § Aki jogosulatlanul más részére üzletszerűen beadványt, vagy okiratot szerkeszt, vétséget követ el, és pénzbüntetéssel büntetendő. (Zugírászat)

1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról (Be.):
122. § (2) Minden hatóság és hivatalos személy köteles a hivatali hatáskörében tudomására jutott bűncselekményt - ha az elkövető ismert, annak megjelölésével - feljelenteni. A feljelentéshez csatolni kell a bizonyítási eszközöket, vagy ha ez nem lehetséges, a megőrzésükről kell gondoskodni. 
125. § (2) Ha a feljelentést nem a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező nyomozó hatóságnál tették, a feljelentést az eljárásra jogosult hatósághoz kell áttenni. A halaszthatatlan nyomozási cselekményeket azonban a nyomozó hatóság hatáskör és illetékesség hiányában is köteles elvégezni.
126. § (1) A feljelentés beérkezésétől számított három napon belül a nyomozás megtagadásáról vagy elrendeléséről kell határozni. Ha a feljelentés alapján ebben nem lehet megnyugtatóan állást foglalni, tizenöt napon belül a feljelentés kiegészítésének van helye. Ezt a határidőt a nyomozó hatóság vezetője indokolt esetben tizenöt nappal, ha pedig vizsgálatot kell tartani, további harminc nappal meghosszabbíthatja.
127. § (1) A nyomozást határozattal meg kell tagadni, ha a feljelentésből vagy a feljelentés kiegészítése során szerzett adatokból megállapítható, hogy
a) a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény, vagy a bűncselekmény alapos gyanúja hiányzik,
148. § (1) Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet.
(4) A panaszt a határozat közlésétől, illetőleg az intézkedésnek vagy az intézkedés elmulasztásának a panaszra jogosult tudomására jutásától számított nyolc napon belül lehet a hatóságnál megtenni.
(5) Ha a hatóság a panasznak nem ad helyt, az iratokat huszonnégy órán belül a panasz elbírálására jogosult ügyésznek, illetőleg a felettes ügyésznek köteles nyilatkozatával együtt megküldeni. Az ügyész, illetőleg a felettes ügyész a panaszt nyolc napon belül elbírálja.

1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól: 
34. § (1) Idegen nyelv használata esetén - ha azt a köztisztviselő nem beszéli - tolmácsot kell alkalmazni.
(3) A tolmácsra megfelelően irányadók a szakértőre vonatkozó rendelkezések.
1996. évi XLIII. törvény a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról:
29. § (2) A szakszervezet jogosult, hogy
c) tagjait a szolgálati viszonyt érintő körben a szervezeti egységgel szemben, illetőleg az állami szervek előtt, meghatalmazás alapján pedig az élet- és szolgálati körülményeiket érintő kérdésekben bíróság, más hatóság és egyéb szervek előtt képviselje. 
119. § (1) Fegyelemsértést követ el, és fegyelmi eljárás keretében felelősségre kell vonni a hivatásos állomány tagját, ha a szolgálati viszonnyal kapcsolatos kötelezettségét vétkesen megszegi.
128. § (1) Az állományilletékes parancsnok 8 munkanapon belül elrendeli a fegyelmi eljárást, ha a tudomására jutott tények fegyelemsértés alapos gyanúját alapozzák meg.
(2) A fegyelmi eljárást határozattal kell elrendelni; ennek egy példányát az eljárás alá vont személynek kézbesíteni kell. A határozatnak tartalmaznia kell az eljárás alapjául szolgáló tényeket, körülményeket, a kivizsgálással megbízott személy nevét vagy - bonyolultabb ügyben - bizottságot (a továbbiakban együtt: vizsgáló) és az eljárás befejezésének határidejét.
(3) A fegyelmi eljárást 30 napon belül be kell fejezni. E határidőt az eljárás elrendelője egy alkalommal - legfeljebb 30 nappal - meghosszabbíthatja.
141. § A fegyelmi ügyben megindokolt határozatot kell hozni, amelyet az eljárás alá vont személy előtt ki kell hirdetni. A határozat egy példányát - ha államtitkot vagy szolgálati titkot nem tartalmaz - az eljárás alá vont személy részére kézbesíteni kell.

Megállapított tényállás:
	A Fejér Megyei Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Osztálya 1996. novemberében megkereste a Budapesti XXI. kerületi Rendőrkapitányságot, egy afgán állampolgár ügyében az ORFK által hozott másodfokú határozat kihirdetése végett. A határozatot november 27-én a Rendőrkapitányságon idegenrendészeti előadóként dolgozó panaszos hirdette ki egy tolmácsnő segítségével, de az afgán állampolgár nem volt hajlandó aláírni azt. Az ügyfél válaszaiból megállapítható volt, hogy a tolmács nem pontosan az elhangzottakat fordította. A panaszost másnap telefonon felhívta a Magyar Emberi Jogvédő Központ igazgatója, és közölte, hogy a következő alkalommal tolmácsot fog küldeni az ügyféllel. November 29-én meg is jelent az ügyfél és egy másik afgán állampolgár, aki azonban nem hozott magával megfelelő igazolványt. A határozat kihirdetését ezért 1996. december 2-ára halasztották. Ekkor a tolmácsként fellépő afgán állampolgár már tudta igazolni a személyazonosságát, tolmácsolási jogosultságát azonban nem. A panaszos végül kihirdette a határozatot, de közölte a „tolmáccsal”, hogy nem tud kiállítani díjjegyzéket a számára. Az afgán állampolgár megerősítette, hogy ingyen végezte a tolmácsolást. 
	December 3-án a panaszost felhívta az eljárásban korábban közreműködő tolmácsnő, és megkérdezte, hogy lezárult-e az ügy. Miután megtudta, hogy a határozatot egy másik tolmács segítségével hirdették ki, panaszt tett az előadó ellen a Rendőrkapitányság vezetőjénél, mert szerinte büntetőeljárás alatt álló személlyel tolmácsoltatott. Még aznap az „Afganisztánért” Alapítvány kuratóriumának titkára írásban feljelentette a panaszost, aki „legalább kétszer hazudott” és „most pedig arra készül, hogy az afgán bűnözőnek díjjegyzéket számlázzon le kifizetésre.” Kérte továbbá a Rendőrkapitányság vezetőjét, hogy akadályozza meg „a fekete munka alkalmazását és zugírászatban való bűnrészesség megismétlődését.”
Ezt követően a panaszos december 4-én írt jelentésében előadta a történteket, és kifejtette álláspontját, mely szerint a tolmácsnő sérelmesnek találta, hogy elesett a határozat kihirdetéséért járó óránkénti bruttó kétezer Ft-tól. A Be.-ben foglalt feljelentési kötelezettség alapján feljelentést tett az alapítvány titkára ellen hamis vád bűntette és becsületsértés vétsége miatt, és kérte a rendőrség mielőbbi intézkedését.
December 5-én az "Afganisztánért" Alapítvány kuratóriumának titkára módosította a feljelentést annyiban, hogy - tudomása szerint - nem az általa korábban megjelölt bűnöző személyt, hanem egy afgán piaci pénzváltót alkalmaztak tolmácsként, amivel az előadó "ugyancsak megvalósította a zugírászatban való bűnrészesség tényállását." December 27-én újabb levél érkezett az Alapítványtól, melyben leszögezték, hogy "aki szakképzetlen külföldi személyt tolmácsként alkalmaz, nemcsak a Btk. 248. §-ába ütköző zugírászat elősegítése bűncselekményét valósítja meg, de magyar államigazgatási eljárásban piaci árus alkalmazásával súlyosan csorbítja a Magyar Köztársaság tekintélyét és a hivatalos, diplomás, államtitoktartásra felesküdt tolmácsok tekintélyét is."
	A panaszos ellen fegyelmi eljárás indult, mely során többször küldtek értesítést az alapítvány titkárának személyes meghallgatása érdekében, de ő - elfoglaltságára hivatkozva - egyszer sem jelent meg a rendőrségen. Az ügy vizsgálóbiztosa 1997. február 5-én kelt összefoglaló jelentésében rögzítette, hogy az idegenrendészeti előadó részéről mulasztást, ill. szakszerűtlenséget a vizsgálat során nem állapítottak meg. A tolmácsolást egy büntetlen előéletű, Magyarországon tartózkodási engedéllyel rendelkező afgán állampolgár végezte, aki ugyan nem rendelkezett szakképesítéssel, de jól ismerte a különböző afgán nyelvjárásokat, és felkérés alapján, külön díjazás nélkül látta el feladatát.
	1998. január 21-én újabb konfliktushelyzet alakult ki a panaszos és tolmácsnő között. A rendőrkapitányság ügyeletes tisztje tolmácsot kért afgán állampolgárok meghallgatásához, melyre a tolmácsnő jelent meg. De miután korábban is problémák merültek fel a munkájával kapcsolatban, az Igazgatásrendészeti Osztály vezetője utasította a panaszost, hogy más tolmácsot vegyenek igénybe az eljárás során. 
Ezt követően, január 22-én a tolmácsnő feljelentést tett a bíróságon a panaszos ellen rágalmazás vétsége miatt, azt állítva, hogy a panaszos ordítozott vele a kapitányságon, ill. szakképzetlennek minősítette. Feljelentésében megemlítette, hogy a panaszost személyesen nem ismeri, noha 1996. novemberében már találkoztak a rendőrségen. 
A Budapesti XX., XXI. és XXIII. kerületi Bíróság 1998. október 5-én kelt végzésében megszüntette az eljárást a panaszossal szemben, mivel a vád tárgyává tett cselekmény nem bűncselekmény. A bíróság megállapította, hogy a vádlottnak - aki nyugodt hangon közölte a feljelentővel, hogy munkájára nem tart igényt - joga volt akár indoklás nélkül is megtagadni a megjelent tolmács alkalmazását.
	A panaszos 1998. április 20-án feljelentést tett a Fővárosi Főügyészségen hamis vád bűntette miatt a tolmácsnő ill. az "Afganisztánért" Alapítvány kuratóriumának titkára ellen, ugyanis 1996. decemberében tett feljelentése nyomán semmilyen intézkedés nem történt. Az Igazgatásrendészeti Osztály vezetőjének írt jelentésében a panaszos megjegyezte, hogy "minderre azért került sor, mivel több alkalommal kérte, hogy a Rendőrség bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúja esetén a hatályos jogszabályok alapján járjon el, egyben biztosítsa szolgálati feladataim ellátása során alkotmányos jogaimat és megfelelő jogvédelmemet." A nyomozásra hatáskörrel rendelkező Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal megindította a büntetőeljárást.

A vizsgálat megállapításai:
	A Legfőbb Ügyészséghez írt megkeresésre küldött tájékoztatás ill. az iratok alapján a következők állapíthatók meg: A Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal 1998. június 18-án kelt határozatával - bűncselekmény hiányában - megtagadta a nyomozást. A határozat indoklása szerint a XXI. kerületi Rendőrkapitányságon az idegenrendészeti előadó eljárásával szembeni panasz miatt lefolytatott vizsgálat nyomán "olyan törvénysértést és mulasztást nem lehetett megállapítani, amely az ügy előadója ellen büntető vagy fegyelmi eljárást alapozna meg." A tolmácsnő bejelentése és az Afganisztánért alapítvány titkárának beadványa "az előterjesztés módjánál és körülményeinél fogva nem volt alkalmas arra, hogy annak alapján az előadó ellen büntető vagy akár fegyelmi eljárás induljon, mint ahogy ilyen nem is indult."
	A XXI. kerületi Rendőrkapitányság vezetője által a megkeresésemre adott válaszból viszont egyértelműen az derül ki, hogy a panaszossal szemben fegyelmi eljárást folytattak le. "A bejelentést egy fegyelmi tiszt kivizsgálta, az előadó részéről mulasztást, szakszerűtlenséget nem állapított meg, fegyelmi felelősségre vonására így nem került sor." A fegyelmi eljárást tehát kétségtelenül lefolytatták a panaszossal szemben, noha - az 1996. évi XLIII. törvény fegyelmi felelősségre vonásról rendelkező szabályait megsértve - sem a fegyelmi eljárás elrendeléséről, sem a lezárásáról szóló határozatot nem közölték az eljárás alá vont panaszossal. 
Mindezek alapján a nyomozást megtagadó ügyészségi határozat nem tekinthető megalapozottnak. A sértett 1998. július 8-án panasszal élt a határozat ellen, amit a Fővárosi Főügyészség október 27-én elutasított. Az indoklás szerint a panasz nem alapos, mert a hatóság előtt tett bejelentés "nem tartalmazott olyan tényeket, melyek bűncselekmény vagy fegyelmi vétség alapos gyanújának megállapítására alkalmasak lettek volna. A nyomozás megtagadását nemcsak az alapozta meg, hogy a sértett ellen tett bejelentés alapján eljárás nem indult, hanem az, hogy a közlés tartalmánál és előterjesztésének körülményeinél fogva nem volt alkalmas a hamis vád elkövetésére."
Ugyanakkor a Btk. kommentárja rögzíti, hogy hamis vádnak kell tekinteni minden olyan valótlan nyilatkozatot, mely alkalmas arra, hogy ennek alapján büntető-, fegyelmi, vagy szabálysértési eljárás induljon a sértett ellen. A hamis vád megállapításának fő kritériumai, hogy hatóság előtt tegyék meg, eljárás indítására alkalmas tényeket tartalmazzon, és meghatározott személy által elkövetett bűncselekményre vonatkozzék. Abban az esetben, ha a tényállítás hitelt érdemlőségének ellenőrzésére valamilyen vizsgálatot rendelnek el, a hamis vád már megvalósul. Erre figyelemmel - álláspontom szerint - helye lehetett volna a nyomozás elrendelésének. Emellett a Főügyészség jelentősen túllépte a Be. 148. § (5) bekezdésében a panasz elbírálására megadott határidőt is.
	Vizsgálatom során - a Legfőbb Ügyészség által megküldött iratok alapján - megállapítottam, hogy mind a XXI. kerületi Rendőrkapitányság, mind a Fővárosi Főügyészség eljárása alkotmányos visszásságot okozott a jogállamiságból eredő jogbiztonság elvével, valamint a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben.
A rendőrség súlyos mulasztást követett el, mikor semmilyen intézkedést nem foganatosított a panaszos által 1996. decemberében tett feljelentés nyomán, noha alapvető feladata a bűncselekmények megelőzése és felderítése. A feljelentést meg kellett volna küldeni a bűncselekmény nyomozására kizárólagos hatáskörrel rendelkező Fővárosi Ügyészségi Nyomozóhivatalhoz. A hatóság mulasztása súlyosan sértette a panaszos tisztességes eljáráshoz való jogát. A rendőrségnek ugyanakkor nem kötelessége jogi képviselőt biztosítania a hivatásos állomány tagjai számára, erre csupán a szakszervezetnek van jogosultsága az 1994. évi XXXIV. törvény 29. § (2) bekezdése alapján. A panasznak ez a része tehát nem megalapozott, egyéb tekintetben viszont szükségesnek tartom, hogy ajánlást tegyek a Budapesti Rendőrfőkapitánynak:

Ajánlás:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 20. § (1) bekezdésében foglalt jogommal élve felkérem a budapesti rendőrfőkapitányt, hogy - a hasonló jogsértések megelőzése végett - gondoskodjon róla, hogy az irányítása alá tartozó rendőri szervek a feljelentett bűncselekmények esetén indítsák meg a büntetőeljárást, ill. tegyék meg az egyéb szükséges intézkedéseket.
	A Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal ill. a Fővárosi Főügyészség által hozott nyomozást megtagadó határozatokban a panaszos ellen lefolytatott fegyelmi eljárás tényének figyelmen kívül hagyása szintén visszásságot eredményezett a jogbiztonság elvéből levezethető tisztességes eljárás követelményével kapcsolatban. A Fővárosi Főügyészség eljárása továbbá - a panasz elbírálására nyitva álló nyolc napos határidő jelentős túllépése miatt - sértette a panaszos jogorvoslathoz való jogát is. Emiatt ajánlást nem teszek, de felhívom a Fővárosi Főügyész figyelmét az eljárási határidők betartására.
	Tekintettel azonban arra, hogy a nyomozást megtagadó határozatok félbeszakították a bűncselekmény elévülését és a három éves elévülési határidő 1998. október 27-én újrakezdődött, ajánlást teszek a Legfőbb Ügyésznek.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében foglalt jogommal élve felkérem a legfőbb ügyészt, hogy a nyomozás törvényessége feletti felügyeleti jogkörében vizsgálja felül a panaszos feljelentése alapján hamis vád bűntette ügyében keletkezett nyomozást megtagadó határozatok törvényességét.
	Kérem a budapesti rendőrfőkapitányt, valamint a legfőbb ügyészt, hogy ajánlásommal kapcsolatos álláspontjáról és intézkedéséről az Obtv. 20. § (1) bekezdésében meghatározott harminc napos határidőn belül értesíteni szíveskedjen.

Budapest, 2000. november 17.

Gönczöl Katalin