OBH 3430/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos szerint megalapozatlanul, a diszkrimináció tilalma megsértésével indult szabálysértési eljárás vele szemben a Békéscsabai Rendőrkapitányságon. Sérelmezte továbbá, hogy a hatóság határozata szerint elkövette a verekedés szabálysértését, emiatt pénzbírsággal sújtották, a vele verekedő személy cselekményét pedig jogos védelmi helyzetnek minősítették. Kifogásolta azt is, hogy nem biztosították számára az eljárás során anyanyelvének használatát (tolmácsot nem biztosítottak), fellebbezését pedig elutasították. 
	A panasz alapján felmerült a jogállamiság és az abból származó jogbiztonság követelménye, valamint a diszkrimináció tilalma sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot folytattam az ügyben. Ennek során megkerestem az Országos Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztály Rendészeti Osztálya vezetőjét, akit felkértem, hogy felügyeleti intézkedés keretében vizsgálja felül a sérelmezett eljárást és a határozatokat.

Érintett alkotmányos jogok
A diszkrimináció tilalma (Alk. 70/A. § /1/ bek.).
A védelemhez való jog (Alk. 57. § /3/ bek.)
A jogállamiság és a jogbiztonság követelménye. (Alk. 2. § /1/ bek.)

Alkalmazott jogszabályok
A szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény (továbbiakban:Sztv.)
2. § Ezt a törvényt a belföldön elkövetett szabálysértésekre kell alkalmazni, akár magyar, akár nem magyar állampolgár követte el, feltéve, hogy nemzetközi szerződés vagy a szabálysértést meghatározó külön jogszabály másként nem rendelkezik.

7. § (1) Szabálysértés miatt nem vonható felelősségre, aki a cselekmény elkövetésekor tizennegyedik életévét még nem töltötte be, úgyszintén az sem, aki a cselekményt elmebeteg állapotban, gyengeelméjűségben vagy tudatzavarban, kényszer vagy fenyegetés hatása alatt, jogos védelemben vagy végszükségben követte el.

61. § (3) Az állam viseli azt a költséget, amely annak következtében merült fel, hogy az elkövető a magyar nyelvet nem ismeri.

62. § (1) A szabálysértési hatóság a tárgyalás alapján határozatot hoz, és ebben az elkövetővel szemben büntetést (intézkedést) alkalmaz, vagy az eljárást megszünteti (48. §).
(2) A határozatnak tartalmaznia kell:
a) a szabálysértési hatóságnak, továbbá az ügy számának és tárgyának megjelölését;
b) a rendelkező részben az elkövető személyi adatait, a szabálysértés megjelölését, a kiszabott büntetést (az alkalmazott intézkedést), az egyéb rendelkezéseket, a pénzbírság átváltoztatása esetére megállapított elzárást, továbbá a végrehajtásra és a jogorvoslat lehetőségére való utalást;
c) tömör indokolást, utalva a megállapított tényekre, bizonyítékokra, a büntetés kiszabásánál figyelembe vett körülményekre és a szabálysértést meghatározó jogszabályra;
d) a határozathozatal helyét és idejét.

(3) Ha a kihirdetés útján közölt határozatot az arra jogosultak közül senki sem fellebbezte meg, a határozat indokolásának csupán a rövid tényállást és az alkalmazott jogszabályokat kell tartalmaznia.
(4) A határozatot a szabálysértési hatóság részéről eljáró személy írja alá.

68. § (1) A szabálysértési hatóságnak az ügy érdemében hozott első fokú határozata ellen az elkövető, valamint a sértett fellebbezhet. Aki kártérítést kért vagy a kárigényét bejelentette, illetőleg akire nézve a határozat rendelkezést tartalmaz, a határozat őt érintő része ellen ugyancsak fellebbezéssel élhet.
(2) Az eljárás során hozott egyéb határozat ellen az érintett személy akkor fellebbezhet, ha a szabálysértési hatóság bírságot (55. és 56. §) szab ki, eljárási költséget állapít meg, vagy a fellebbezést e törvény külön megengedi.
(3) Fellebbezni a határozat kihirdetésekor vagy a kézbesítéstől számított tizenöt napon belül lehet. A fellebbezést az első fokú szabálysértési hatóságnál kell benyújtani. Az első fokú szabálysértési hatóság a fellebbezést és az eljárásban keletkezett összes iratot - a fellebbezési határidő leteltétől számított 8 napon belül - felterjesztheti a másodfokú szabálysértési hatósághoz.
(4) A fellebbezésnek a határozat végrehajtására halasztó hatálya van.

69. § (1) Ha a fellebbezés elkésett, vagy azt nem a jogosult terjesztette elő, az első fokú szabálysértési hatóság a fellebbezést elutasítja.
(2) A fellebbezett ügyben a másodfokú szabálysértési hatóság rendszerint az iratok alapján dönt. Szükség esetén azonban az érdekelteket megidézheti és meghallgatásuk, valamint az egyéb beszerzett bizonyítékok alapján határoz. A bizonyítás felvételére az első fokú szabálysértési hatóságot is utasíthatja. Az érdemi határozatot harminc napon belül meg kell hozni.
(3) A másodfokú szabálysértési hatóság az első fokú határozatot
a) helybenhagyja;
b) megváltoztatja;
c) hatályon kívül helyezi és az eljárást megszünteti, vagy új eljárást rendel el, illetőleg más megfelelő intézkedést tesz.
(4) A másodfokú szabálysértési hatóság határozatának közlésére a 63. § megfelelően irányadó. A határozat kézbesítése az első fokú szabálysértési hatóság útján történik.

70. § (1) Ha felettes államigazgatási szerv a felügyeleti jogának gyakorlása során megállapítja, hogy az alárendelt szervnek a szabálysértés miatt hozott határozata vagy intézkedése jogszabály rendelkezésébe ütközik, a törvénysértést orvosolja. Ennek során a határozatot (intézkedést) az elkövető terhére nem módosíthatja, a szabálysértési eljárás törvénysértő megszüntetése esetén azonban - a határozat jogerőre emelkedésétől, illetőleg az intézkedés megtételétől számított hat hónapon belül - új eljárást rendelhet el.

74. § (1) A pénzbírság, az eljárási költség és az elkobzás alá eső dolog értékének megfelelő összeg megfizetésére az első fokú szabálysértési hatóság részletfizetési kedvezményt vagy halasztást adhat, amely általában hat hónapig terjedhet.
(2) Az első fokú szabálysértési hatóság fontos okból a pénzbírságot helyettesítő elzárás elhalasztását vagy félbeszakítását is engedélyezheti. Ennek időtartama általában hat hónapig terjedhet. Sürgős esetben a félbeszakítást annak a szervnek a vezetője is engedélyezheti, amelynél az elzárást végrehajtják.

94. § (1) Aki nyilvános helyen verekszik, továbbá aki mást nyilvánosan a verekedésre felhív vagy bátorít,
húszezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés miatt az eljárás a rendőrség hatáskörébe tartozik.

A vizsgálat megállapításai
	Vizsgálatom során a panasz mellékleteinek (első és másodfokú határozatok) áttanulmányozása és az Országos Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztály Rendészeti Osztálya vezetőjének tájékoztatása alapján a következőket állapítottam meg: 
	A panaszos 1998. március 28-án, Békéscsabán a piacon az egyik műszaki cikkeket árúsító személy asztalához ment. Az árús nem kívánta kiszolgálni a panaszost tekintettel arra, hogy korábban már volt köztük nézeteltérés. A kiszolgálás megtagadása miatt szóváltás alakult ki a panaszos és az árús között, majd a panaszos felemelt az elárúsító asztalról egy fűrészt, mellyel ráütött az árúsra. Ennek hatására az eladó egy emelővassal, az asztalon keresztül a panaszos bal kezére ütött. A kölcsönös bántalmazás közben az árús és a panaszos az árúsító asztal mellé került, ahol összeakaszkodtak, összefejeltek. Cselekményüknek az vetett véget, hogy a panaszost hátulról egy vásárló lefogta, az árúst pedig több személy lecsendesítette. 
	Az ügyben verekedés szabálysértése miatt a Békéscsabai Rendőrkapitányság 521/1998. szabs. szám alatt szabálysértési eljárást indított a panaszos és az árús, mint elkövetők ellen. A rendőri szerv a szabálysértési tárgyalást követően az árúsító személlyel szemben - az Sztv. 7. § (1) bek. alapján - felelősségrevonást kizáró ok, jogos védelem miatt az eljárást megszüntette. Az eljáró hatóság azonban megállapította, hogy a panaszos elkövette a verekedés szabálysértését, ezért 8.000.- Ft pénzbírsággal sújtotta. A szabálysértési határozat tartalmazta azt is, hogy a kiszabott bírság meg nem fizetése esetén a hatóság a bírságot letiltja vagy 16 nap elzárásra változtatja át továbbá, hogy a határozat ellen fellebbezésnek van helye és az eljárási költség (tolmácsolási díj) az államot terheli. 
	A szabálysértési határozat indokolása szerint a szabálysértési hatóság nem fogadta el a panaszos azon állítását, mely szerint a verekedést nem ő, hanem az eladó kezdte. Az eljárás során meghallgatott tanú elmondta, hogy a verekedést a panaszos kezdeményezte, a panaszos ütötte meg először az eladó vállát. A hatóság a tanú által elmondottak alapján bizonyítottnak minősítette, hogy az eladó az őt ért ütés után jogos védelemből, védekezésképpen kapta fel az asztalról azt az emelővasat, mellyel a panaszos kezére ütött. Ezért, tekintettel arra, hogy a jogtalan támadással szemben alkalmazott védekező, elhárító cselekmény jogos védelmi helyzetnek tekinthető, az árús nem követett el szabálysértést. Ezzel szemben a panaszos cselekményét a hatóság alkalmasnak ítélte meg az Sztv. 94. § (1) bekezdése szerint minősülő és büntetendő verekedés szabálysértésének a megállapítására. Ezért őt - figyelembevéve az elkövetés körülményeit, tárgyi súlyát és a panaszos büntetlen előéletét - pénzbírsággal sújtotta. Végül a határozat indokolásában a hatóság rögzítette, hogy az eljárás során a személyi igazolvánnyal rendelkező, magyar állampolgárságú panaszos (elkövető) kérte orosz tolmács közreműködését, melynek költségét az állam viseli.
	A panaszos fellebbezése folytán a Békés Megyei Rendőr-főkapitányság felülvizsgálta az első fokú szabálysértési határozatot. A másodfokú rendőri szerv a fellebbezést részben megalapozatlannak minősítette és a 209/1998. szabs. számú határozatában helyben hagyta az első fokú határozatot. A fellebbezést elbíráló hatóság a tényállást az első fokú határozat indokolásában rögzítettekkel azonos tartalommal állapította meg. 
	A másodfokú határozat szerint a panaszos fellebbezésében kérte, hogy a szabálysértési hatóság a határozatot anyanyelvére (oroszra) lefordítva küldje meg részére továbbá sérelmezte, hogy az első fokú szabálysértési hatóság az 1998. április 22-én tartott tárgyaláson nem biztosította tolmács jelenlétét, a következő tárgyalásra szóló idézés szerint pedig a panaszosnak mint elkövetőnek kellett volna tolmácsról gondoskodnia. Ezeken kívül a panaszos kifogásolta az első fokú hatóság tárgyalásvezetési gyakorlatát, kétségbevonta a tárgyaláson jelen volt tolmács szakértelmét, melyre tekintettel megtagadta a tárgyalási jegyzőkönyv aláírását. 

A fellebbezést elbíráló rendőri szerv határozatában rámutatott, hogy az Sztv. szabályozza a szabálysértési eljárás rendjét. Az Sztv. azonban a szabálysértési hatóságokra nem ír elő olyan törvényi kötelezettséget, hogy az eljárás alá vont nem magyar állampolgár részére a határozatot anyanyelvére lefordítva kell kézbesíteni. Ezért a panaszosnak posta útján kiküldött és általa személyesen átvett magyar nyelvű első fokú határozatot kézbesítettnek kell tekinteni. 
A másodfokú határozat indokolása utalt arra is, hogy az Sztv. ugyan nem tartalmaz előírásokat az anyanyelvhasználati jogról, az első fokú szabálysértési hatóságnak mégis tolmácsot kellett volna bevonnia az eljárásba továbbá, hogy a Békéscsabai Rendőrkapitányság szabálysértési hatósága mulasztást követett el, mert a második tárgyalásra kiküldött idézésben a panaszost kötelezte arra, hogy gondoskodjon tolmácsról. 
	A másodfokú hatóság összességében megállapította, hogy az ügyben feltárt mulasztásokat már eljárása során, határozathozatal előtt orvosolta az első fokon eljáró rendőri szerv. Ezt bizonyítja, hogy az 1998. május 5-i tárgyalásra gondoskodott tolmács kirendeléséről és a panaszost először mint tanút, majd mint elkövetőt tolmács közreműködésével hallgatta meg. A meghallgatáson részt vett tolmács szerepelt a tolmács névjegyzéken, nyelvtudásával kapcsolatban kétség nem merült fel. A fellebbezést elbíráló hatóság határozatában rögzítette azt is, hogy az első fokú szabálysértési hatóság az 1998. május 5-én tartott tárgyalást az eljárási rendelkezéseknek megfelelően vezette le és a feltárt bizonyítékok okszerű mérlegelésével, helyesen állapította meg a tényállást, valamint a panaszos szabálysértési felelősségét, a pénzbírság összegének megállapításakor is helyesen mérlegelte a cselekmény tárgyi súlyát és figyelemmel volt arra is, hogy a panaszos korábban nem követett el szabálysértést.
	Vizsgálatom során - megkeresésemre - az Országos Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztály Rendészeti Osztálya vezetője felügyeleti jogkörében felülvizsgálta a panaszos szabálysértési ügyét. Megállapította, hogy az eljáró első- és másodfokú hatóságok jogsértést nem követtek el. A teljes bizonyítási eljárást lefolytatva, a rendelkezésre álló adatok - különösen az esemény szemtanújának vallomása - ismeretében, helyesen hozták meg a panaszost elmarasztaló döntésüket. A kiszabott pénzbírság arányban áll a panaszos által elkövetett cselekmény köznyugalmat komolyan veszélyeztető jellegével. Miután a panaszos az első szabálysértési tárgyaláson kijelentette, hogy csak anyanyelvén hajlandó nyilatkozni, a második tárgyalásra gondoskodtak tolmács jelenlétéről. A tolmács - az igazmondási kötelezettségre történő hatósági felhívást követően - az ellenérdekű fél jegyzőkönyvbe foglalt korábbi vallomását, valamint a panaszos jelenlétében meghallgatott tanú nyilatkozatát lefordította. Az a körülmény pedig, hogy a panaszos nem írta alá jegyzőkönyvbe foglalt vallomását nem okozott sem a hatóság, sem a tolmács részéről törvényességi problémát és nem adott okot a fordítás hitelességének kétségbevonására sem. 
	A rendészeti osztály vezetője tájékoztatott arról is, hogy az ügy hatóság által ismert egyetlen szemtanúja ugyancsak a hamis tanúzás büntetőjogi következményének ismeretében tett vallomást. 
	A panaszos az első fokú elmarasztaló határozatot a Békéscsabai Városi Ügyészségen is megtámadta. Az ügyészség a szóban forgó szabálysértési eljárást jogszerűnek találta, a panaszos kérelmét a V. 326/1998-4. számú döntésével - mint megalapozatlant - elutasította.
	Az Országos Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztály Rendészeti Osztálya vezetője - felülvizsgálata eredményeként - az ügyben felügyeleti intézkedést nem tett. Megállapításairól a panaszost írásban értesítette. 

	A megkeresett szerv válaszát elfogadtam. Megállapítottam, hogy a Békéscsabai Rendőrkapitányság eljárása során azzal, hogy az első tárgyaláson még nem biztosította a tolmács jelenlétét továbbá, amikor a második tárgyalásra kiküldött idézésben a panaszost kötelezte arra, hogy maga gondoskodjon tolmácsról - figyelemmel a panaszosnak az ellene folyó eljárás során őt megillető jogosultságok igénybevétele lehetőségének ismeretéhez fűződő érdekeire is - alkotmányos visszásságot okozott a védelemhez való joggal és a tisztességes eljárás követelményével összefüggésben. Tekintettel azonban arra, hogy az első fokú szabálysértési hatóság mulasztását már eljárása során észlelte és azt orvosolta, ajánlást nem tettem. A hasonló jellegű mulasztások jövőbeni elkerülése érdekében azonban az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. (Obtv.)  17. § (1) bekezdésére hivatkozva, felkérem a Békés Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjét, hogy hívja fel az alárendeltségében működő szabálysértési hatóságok állományának figyelmét a jogszabályoknak megfelelő eljárási rend betartására.
	Megállapítottam azt is, hogy miután az első szabálysértési tárgyaláson a panaszos kérte tolmács kirendelését, a hatóság a következő tárgyalásra gondoskodott tolmácsról. Ezzel összefüggésben tehát a szabálysértési hatóság nem okozott alkotmányos emberi joggal kapcsolatos visszásságot.
	A panaszos tájékoztatása szempontjából szükségesnek tartom annak megvilágítását, hogy a szabálysértési hatóságok a bizonyítási eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a bizonyításra váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat, vagy tény. A bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el. Tekintettel arra, hogy az országgyűlési biztos nem szabálysértési ügyben eljáró hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyekben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a szabálysértési hatóságok helyett történő további mérlegelésére. A mérlegelési jogkör természetesen nem korlátlan. Alkotmányossági probléma akkor merül fel a mérlegeléssel összefüggésben, ha az alkotmányos elveket vagy jogokat sért. A vizsgált ügyben ilyen jogsérelem nem merült fel. Ezért a szabálysértési hatóságok döntéseinek megalapozottságát nem vontam kétségbe.
	Eljárásom során áttekintettem az Sztv-t is. Abból indultam ki, hogy a szabálysértési hatóság és annak eljárása során akár tanúként, akár elkövetőként meghallgatott személyek közötti kommunikáció eredményességének elengedhetetlenül fontos kérdése a nyelvhasználat szabályozása.
Megállapítottam, hogy a jelenleg hatályos Sztv. - azon kívül, hogy a 61. § (3) bekezdése tartalmazza a következőket: "Az állam viseli azt a költséget, amely annak következtében merült fel, hogy az elkövető a magyar nyelvet nem ismeri." - nem írja elő, hogy mikor kell, illetve mikor lehet tolmácsot igénybevenni a szabálysértési eljárásban. A törvény ezen hiányossága joghézag megállapítására alkalmas, mely - az eljárásban meghallgatott, de a magyar nyelvet nem ismerő személy érdekeire is - az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében megfogalmazott jogállamiság és az abból származó jogbiztonság követelményével összefüggésben alkotmányos visszásságot okoz. Arra tekintettel azonban, hogy az Országgyűlés megalkotta a szabálysértésekről szóló, 2000. március 1-én hatálybalépő 1999. évi LXIX. törvényt, ajánlást nem tettem a jelenleg hatályos Sztv. olyan irányú kiegészítésére, mely a tolmács szabálysértési eljárásban történő igénybevételét szabályozná. 

	A szóban lévő törvény 62. §-a így szól: "(1) Ha nem magyar anyanyelvű személy az eljárás során az anyanyelvét vagy az általa értett nyelvet kívánja használni, tolmácsot kell igénybevenni. (2) Ha a meghallgatandó személy süket vagy néma, tolmács igénybevételével vagy írásbeli érintkezés útján kell kihallgatni. (3) A tolmács meghallgatására a szakértőre vonatkozó szabályokat kell értelemszerűen alkalmazni. (4) A tolmács díját és költségeit az állam viseli." A törvény ezen rendelkezése - annak hatálybalépését követően, véleményem szerint -  alkalmas arra, hogy a szabálysértési eljárásokban az anyanyelv használati jog megfelelően érvényesüljön. 
	Összességében a panasz alapján olyan alkotmányos emberi joggal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, melynek orvoslása érdekében ajánlást kellett volna tenni. A vizsgálatot befejeztem. Megállapításaimról - a jelentés megküldésével - a panaszost értesítem. A jelentést tájékoztatásul megküldöm a belügyminiszternek, a legfőbb ügyésznek, az Országos Rendőr-főkapitányság vezetőjének, valamint - az Obtv. 17. § (1) bekezdése alapján megfogalmazott kérésem teljesítése érdekében - a Békés Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjének.

Budapest, 1999. december 8.

Dr. Polt Péter