OBH 3415/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése

Előadó: dr. Horváth Judit
A vizsgálat megindítása
A panaszos azt sérelmezte, hogy fia nem kapta meg a pályakezdő munkanélkülieknek adható képzési támogatást.
Az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében rögzített jogorvoslathoz való jog érintettsége miatt az ügyben vizsgálatot indítottam.

A megállapított tényállás
A panaszos fia  1997. július 1-én kérte a Fővárosi Munkaügyi Központ Ifjúsági Irodájában, hogy pályakezdő munkanélküliként nyilvántartásba vegyék. Adatai a számítógépre felkerültek, de a nyilvántartásbavételről csak 1997. novemberében  kapott írásbeli értesítést. A panaszos állítása szerint fia szóban közölte továbbtanulási szándékát az ügyintézővel, aki ezt a számítógépre felvezette. Írásos kérelmet azonban akkor  nem nyújtott be. A panaszos fiának a pályakezdő munkanélküliek kiskönyvében előírt időpontban - 1997. július 29-én - ismételten meg kellett volna jelennie a munkaügyi központban, ennek a kötelezettségének azonban nem tett eleget. Állítása szerint azért nem, mert az ügyintéző szóban "tévesen" úgy tájékoztatta, hogy 1997. augusztus 29-én kell majd megjelennie. A kiskönyvet a fiú -  az anya szerint az ügyintézések terén való járatlansága miatt - nem nézte meg, és így nem derült ki számára a helyes időpont. A fiú azonban a szóban "tévesen" közölt időpontban sem jelent meg és távolmaradását hitelérdemlően nem tudta igazolni. A panaszos állítása szerint a fia beteg volt, de erről orvosi igazolást csatolni nem tudott. A fiú legközelebb 1997. szeptember 8-án jelent meg a munkaügyi központban, ahol az ügyintéző közölte vele, hogy három hónapra felfüggesztik a kérelmét, de nyugodtan kezdje el az októberben induló tanfolyamot, a három hónap lejárta után megkapja a támogatást. A következő megadott időpontban, 1997. december 8-án ismételten megjelent a munkaügyi központban, ahol egy új ügyintéző közölte vele nincs lehetőség a támogatás megadására, mert megkezdett tanfolyamot a jogszabály alapján nem támogathatnak.  A panaszos fia 1997. december 16-án kelt levelében megkereste a Fővárosi Munkaügyi Központ igazgatóját és kérte a képzési támogatás megadását. A levelére válasz nem kapott. A panaszos, fia érdekében 1998. február 9-én  írásban szintén  az igazgatóhoz fordult. A Fővárosi Munkaügyi Központ igazgatója elutasító válaszlevelében kitért arra, hogy a hivatkozott 1997. december 16-án kelt levelet nem kapta meg. A  panaszos 1998. március 18-án újabb levelet írt. Ezután a Fővárosi Munkaügyi Központ igazgatója az ügyet részletesen kivizsgáltatta és ismételt elutasító választ adott. Válaszában azonban elismerte, hogy a december 16-án kelt levél mégis megérkezett a munkaügyi központhoz. Mivel a levél a képző intézmény képzési felelőse által írt levéllel együtt érkezett, ezért azokat együtt kezelték és csak a képző intézmény levelére történt meg a válaszadás, abban bízva, hogy az iskola képzési felelőse tájékoztatni fogja a panaszos fiát.

A vizsgálat megállapításai
A pályakezdő munkanélküliek elhelyezkedésének elősegítéséről szóló 68/1996. (V. 15.) Korm. rendelet 6. § (1) bekezdése alapján a pályakezdő munkanélküli a munkaügyi központtal köteles együttműködni. Az előírt együttműködési kötelezettség magában foglalja többek között a munkaügyi központtal történő rendszeres kapcsolattartást és az együttműködési tervben foglaltak betartását is. Mivel a panaszos fia a megadott időpontban a munkaügyi központban nem jelent meg és távolmaradását igazolni nem tudta, a jogszabály szerint valóban nem minősült  együttműködőnek. Ennek  következményeként a csoportos tájékoztatón és a pályaorientációs foglalkozáson nem tudott megjelenni, ahol rögzíthették volna  továbbtanulási szándékát és tájékoztatták volna arról is, hogy a képzési kérelmet írásban kell benyújtani. Megállapítottam, hogy a panaszos fiát ebben a tekintetben mulasztás terheli.
A panaszos azon állítása nem nyert igazolást, mely szerint az ügyintéző számítógépen rögzítette volna fia továbbtanulási szándékát. A Fővárosi Munkaügyi Központ igazgatója vizsgálata során megállapította, hogy a számítógépen a megjegyzés rovatban ennek rögzítésére nem került sor, ha felvitelre került volna és egy későbbi időpontban törlik, akkor azt az eseménynapló rögzítette volna.
Megállapítottam, hogy az 1998. szeptember 8-i jelentkezéskor az ügyintéző tévesen tájékoztatta az ügyfelet arról, hogy az együttműködési kötelezettség megszegése miatt kérelmét 90 napra felfüggesztik és csak a szankció lejárta után kaphatja meg a képzési támogatást. A 90 napos szankcionálást lehetővé tevő jogszabályi helyet ekkor már hatályon kívül helyezték. A 6/1996. (VII.16.) MüM. rend. 6. § (2) bekezdése alapján a képzési támogatás abban az esetben adható, ha a képzést a munkaügyi központ ajánlotta fel, vagy az abban történő részvétellel a képzés megkezdése előtt egyetértett. A Fővárosi Munkaügyi Központ igazgatója a panaszosnak írt  1998. április 22-én kelt levelében elismerte, hogy az ügyintéző téves tájékoztatást adott, mivel a pályakezdőknél a 90 napos szankcionálásra nincs lehetőség. Ezt támasztja alá az a tény is, hogy az ügyintéző a szeptemberi megjelenéstől számított 90. napra adta meg az új megjelenési időpontot a munkanélküli kiskönyvbe. A panaszos fia a téves tájékoztatás alapján joggal bízhatott abban, hogy a már megkezdett képzést a három hónap lejártával a munkaügyi központ támogatni fogja.
A becsatolt iratok alapján megállapítottam, hogy a panaszos fia - 1997. december 16-án kelt - a Fővárosi Munkaügyi Központ igazgatójának írt levele kérelemnek minősül, mivel abban a felsőfokú menedzserasszisztens képzésen való tanulmányainak támogatását kérte. A foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. tv. 54. § (1) bekezdése kimondja: "Az e  törvényben meghatározott jogok gyakorlásával és kötelezettségek teljesítésével kapcsolatos ügyekben az államigazgatási eljárás általános szabályait kell alkalmazni e fejezet szabályainak figyelembevételével."
Az igazgató a beadott kérelemre nem válaszolt. A panaszosnak írt válaszleveleiből arra lehet következtetni, hogy a december 16-i levelet nem tekintette írásos kérelemnek, hiszen nem határozatban döntött annak tartalmáról. Ezzel a Fővárosi Munkaügyi Központ igazgatója kizárta annak lehetőségét, hogy az ügyfél a határozat ellen jogorvoslattal élhessen.
Az Alkotmány 57.§ (5) bekezdése alapján a Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntések ellen, amely jogát vagy jogos érdekét sérti. Mivel a Főváros Munkaügyi Központ igazgatója a képzési támogatás iránti kérelmet nem határozatban, hanem levélben utasította el, visszásságot okozott az Alkotmány 57.§ (5) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való joggal összefüggésben.

Ajánlás
A fenti visszásság kiküszöbölésére az alábbi ajánlással fordulok a Fővárosi Munkaügyi Központ igazgatójához:
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 21. § -a alapján felhívom, hogy a panaszos fia által benyújtott - 1997. december 16-án kelt - képzési támogatás iránti kérelmet ismételten bírálja el, és döntéséről határozatban értesítse az ügyfelet. Döntésénél vegye figyelembe, hogy az ügyfél a munkaügyi központ téves tájékoztatása alapján kezdte el tanulmányait, és abban a tudatban fizette be a tandíjat, hogy a képzési támogatást utólag megkapja.

Budapest, 1999. március 22.

Dr. Polt Péter