OBH 3411/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Déry Kinga

Az eljárás megindulása
	A panaszosok - apa és nagykorú fia - a fiú ellen lefolytatott szabálysértési eljárás során a Nyíregyházi Rendőrkapitányság, a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság, az Országos Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztálya, a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészség, a Legfőbb Ügyészség, és a Hungária Biztosító Rt. Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Igazgatóságának eljárását sérelmezték.
	I. A panaszosok sérelmezték a Nyíregyházi Rendőrkapitányság eljárása kapcsán, hogy
1. a szabálysértési eljárás tárgyát képező szabálysértés után egy héttel két rendőr jelent meg a panaszosok lakásán, akik a panaszos-apa otthon tartózkodó fiatalkorú gyermekének azt mondták, hogy másnap este nyolc óráig a gyermekek vigyenek be 2000.-Ft-ot a rendőrségre.
2. illetve hogy a 3505/97. számú, 1997. július 2. napján kelt, tárgyalás nélkül hozott határozatát bizonyíték hiányában, megfelelő indokolás nélkül hozta meg, 
3. sérelem tárgyát képezte továbbá, hogy a balesetben résztvevő gépjárművekben keletkezett kár megállapítására, a panaszosok többszöri kérése ellenére sem rendelt el szakértői vizsgálatot a rendőrkapitányság.
4. A panaszosok kifogásolták végül azt, hogy a fiatalkorú gyermek vallomását az első fokú határozatban a rendőrkapitányság a panaszos-fiú ellen fordította. Arra a kérdésre ugyanis, hogy ki szokta vezetni a gépkocsit, ha az édesapja nincsen otthon (ő ugyanis a baleset idején külföldön tartózkodott) a gyermek azt felelte, hogy természetesen a bátyja (a panaszos-fiú), mivel csak neki van jogosítványa. A panaszosok szerint a rendőrkapitányság e közlés alapján állapította meg azt, hogy a kérdéses időpontban a gépjárművet a panaszos-fiú vezette.
	II. A panaszosok kifogásolták továbbá a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság eljárása során, hogy annak ellenére, hogy fellebbezésükben külön kérték az okozott kár megállapítását és a szakértői vizsgálatot, az első fokú határozatot helybenhagyó, 1989/1997. számú, 1998. február 23. napján kelt határozatában a megyei rendőr-főkapitányság e kérdések megválaszolására nem tért ki.
	III. Sérelem tárgyát képezte továbbá a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészség a  Közl.V.6./1998. számú, 1998. március 26. napján kelt döntése, melyben a panaszosok által benyújtott törvényességi kérelmet nem találta alaposnak, és nem tért ki külön a kérelemben részletezett sérelmekre, nevezetesen a szakértői vizsgálat, a kár megállapítása hiányára és arra, hogy a panaszos-apa fiatalkorú gyermekének vallomását az első fokú határozatban a panaszos-fiú ellen fordították, illetőleg a két rendőrnek arra a sérelmezett eljárására, amikor a panaszos-apa fiatalkorú gyermekétől 2000.-Ft-ot kért az "ügy rendezése érdekében".
	IV. A panaszosok sérelmezték továbbá az Országos Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztálya felügyeleti eljárásában azt, hogy a 3-406/3/1998. számú, 1998. október 19. napján kelt, a felügyeleti intézkedés szükségtelenségét megállapító döntésében a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányságon is hiányolt eljárási cselekmények tekintetében az Országos Rendőr-főkapitányság sem válaszolt a panaszosoknak és nem is indokolta meg elutasító döntését. 
	V. A panaszosok sérelmezték továbbá a Legfőbb Ügyészség 1998. május 11. napján kelt, K.Áfl. 5083/1998. számú döntésében azt, hogy akkor, amikor a panaszosok felügyeleti törvényességi kérelmét nem találta alaposnak, nem tért ki a panaszosok által már a városi rendőrkapitányság előtt is sérelmezett kérdésekre.
	VI. Sérelmezték végül a Hungária Biztosító Rt. Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Igazgatóságának eljárását azért, mert a biztosítótársaság a károsultnak a kár értékét a jogerős határozat megszületése előtt már kifizette.
	Az ügyben az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogbiztonságból fakadó tisztességes eljáráshoz való jog sérelmének gyanúja miatt az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§ (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam.
	A vizsgálat során a sérelmezett kérdésekben a Nyíregyházi Rendőrkapitánysághoz, az Országos Rendőr-főkapitánysághoz és a Legfőbb Ügyészséghez fordultam. A hatóságok a kért iratokat maradéktalanul a rendelkezésemre bocsátották, és a vizsgálatokat elvégezték.

A megállapított tényállás
	A rendőrségi iratok szerint 1997. május 26. napján Nyíregyházán a Mező utcában lévő Shell benzinkútnál a DIH-269 forgalmi rendszámú személygépkocsi - hátrafele tolatás közben - nekiütközött az ott várakozó EIR-909 forgalmi rendszámú személygépkocsinak, melyben személyi sérülés nélküli kár keletkezett. Az ütközést követően a baleset okozója a helyszínről személygépkocsijával megállás, és adatok hátrahagyása nélkül távozott. A helyszínen tartózkodó, a benzinkút autómosójának kezelője feljegyezte a távozó személygépkocsi rendszámát és azt a balesetben sérült személygépkocsi tulajdonosával közölte. A személygépkocsi tulajdonosa a saját gépkocsija biztosítójától megtudta a sérülést okozó személygépkocsi tulajdonosának nevét, címét, a telefonszámát, majd - a panaszos állítása szerint - 1997. május 27. napján telefonon megkereste a tulajdonost. A tulajdonos felesége arról informálta a sérülést szenvedett személygépkocsi tulajdonosát, hogy férje nincsen otthon és a személygépkocsit már két hete nem használta senki.

	I. Mindezek után a sérülést szenvedett személygépkocsi tulajdonosa 1997. május 29. napján a Nyíregyházi Rendőrkapitányságon bejelentést tett a történtekről. Az intézkedő rendőrök a tudomásukra hozott információk alapján adatgyűjtést végeztek és 1997. június 4. napján felkeresték a balesetet okozó személygépkocsi tulajdonosát. Mivel a csengetésre senki nem nyitott ajtót, a rendőrök az ajtón kopogtattak, mire a személygépkocsi tulajdonosának fia ajtót nyitott. A rendelkezésemre álló, a szabálysértési eljárás során keletkezett iratok szerint a fiú elmondta, hogy a szóban forgó személygépkocsit a kérdéses napon a bátyja vezette, ő utasként tartózkodott a gépkocsiban, és egy későbbi időpontban vissza is mentek a benzinkútra, hogy a megrongált autó tulajdonosával beszéljenek, de ő már nem tartózkodott ott. A rendelkezésre álló iratok alapján a rendőrök közölték a fiúval, hogy a testvérének mondja meg, hogy a sérülést okozó személygépkocsi irataival másnap menjen be a Nyíregyházi Rendőrkapitányságra, és ha a felelősségét elismeri, akkor kb. 2000.- Ft-ot hozzon magával a helyszíni bírság kiegyenlítése végett. A panaszosok másnap a rendőrségen nem jelentek meg.
1997. június 5. napján a panaszos-fiú édesanyja a Nyíregyházi Rendőrkapitányságon feljelentést tett az eljáró rendőrök ellen, azért, mert fiától pénzt kértek anélkül, hogy helyszíni bírságról szóltak volna, illetve kifogásolta azt is, hogy a benzinkúton autómosóként dolgozó tanú megtudta a család adatait.
Az 1997. június 7. napján kelt szabálysértési  feljelentéshez csatoltan a Nyíregyházi Rendőrkapitányság eljáró rendőre jegyzőkönyvet és helyszíni rajzot készített a balesetről.
1997. június 15. napján kelt jelentésében a Nyíregyházi Rendőrkapitányság kiemelt főelőadója jelentésében a panaszos-fiú édesanyja által sérelmezettekkel kapcsolatban a következőket rögzítette: "...A meghallgatott személyek elmondásából, illetőleg a rendőri jelentésből megállapítottam, hogy a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 13.§ (1) bekezdése, valamint a 32.§-ában foglaltak alapján a rendőri intézkedés megalapozott és törvényes volt. A rendőrök a rendelkezésükre álló adatok alapján a törvényben előírt jogkörükben eljárva intézkedtek, mert a tudomásukra hozott tény rendőri beavatkozást igényelt. Az adatok összessége alapján jutottak el az elkövető kilétének megállapítására. Az okmányok ellenőrzése, a körülményekre vonatkozó meghallgatás, az intézkedés eredményes befejezése indokolttá tette az elkövető személy lakásán való megjelenésüket. Feladatuk teljesítéséhez szükségszerű volt a felvilágosítás kérés, amit nem befolyásolhatott S.R. (a panaszos-fiú) és a szülők távolléte. (...) Mivel az intézkedéskor (az édesanya) nem volt jelen, így kizárólag csak a gyermekei szavára alapozva alakította ki egyoldalúan a rendőri intézkedésre utaló kétségeit. A jelentéktelen közúti balesetek esetén a 15/1980. BM utasítás nem zárja ki a helyszínen való "Igazolólap" kitöltése mellett a helyszíni bírság alkalmazását, ugyanakkor az ilyen és hasonló esetekben helyesebb intézkedési forma a balesetben érintett járművezetők adatainak megállapítása, meghallgatása után a szabálysértési feljelentés elkészítése az eljárás lefolytatására. Ez feltételezhetően kizárta volna a feljelentő részéről történt rendőri intézkedés törvényességére utaló téves megítélését. Javaslom az ügyben a szabálysértési feljelentés elkészítését és a vizsgálat során keletkezett iratok csatolása mellett, az Igazgatásrendészeti Osztályra való megküldését az eljárás lefolytatása végett." 
1997. június 16. napján kelt levelében a Nyíregyházi Rendőrkapitányság alosztályvezetője a következők szerint értesítette a panaszost: "... az 1997. június 5-én kelt panaszában foglaltakat megvizsgáltam. A vizsgálat során megállapítottam, hogy a rendőri intézkedés a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 13.§ (1) bekezdése, illetőleg a 32.§-ában foglaltak alapján megalapozott és törvényes volt. 1997. május 29-én 16:30 óra körüli időben az Ön lakásán megjelenő rendőrök jogkörükben eljárva, kötelességüket teljesítve foganatosítottak intézkedést, mert a tudomásukra hozott állampolgári bejelentés rendőri beavatkozást igényelt. A közlekedési balesetre vonatkozó adatok, a rendőri intézkedés befejezése érdekében indokolttá tették S.P. megkérdezését. Az ügyben olyan érdektelen tanút felkutatni nem sikerült, aki panaszában előadott egyéb körülményekre érdemben nyilatkozni tudott volna, ezért annak helyt adni nem áll módomban. Egyben tájékoztatom, hogy S.R. nagykorú fiával szemben szabálysértési eljárás kezdeményezésére kerül sor. A szabálysértési hatság határozata ellen, annak kézhezvétele után nyílik jogorvoslati lehetőség."
1997. június 18. napján a rendőrség meghallgatta a benzinkútnál dolgozó autómosó tanút, majd a 3505/1997. számú, 1997. július 2. napján kelt határozatában a Nyíregyházi Rendőrkapitányság, mint első fokú szabálysértési hatóság tárgyalás nélkül 4000.- Ft pénzbírsággal sújtotta a panaszos-fiút. A határozat indokolása szerint: " A rendelkezésre álló adatokból megállapítást nyert, hogy 1997. május 26-án 14.15 órakor Nyíregyháza Mező úton a Shell benzinkútnál tolatás során a szabályosan parkoló Sz.K. által vezetett EIR-909 frsz-ú szgk-nak tolatott. Az ütközés során a baleset helyszínéről adatok hátrahagyása nélkül eltávozott.(...)" A pénzbírsággal sújtott elkövető (a panaszos-fiú) a törvényes határidőn belül kifogást jelentett be a határozat ellen, melyben indítványozta, hogy vizsgálják meg a sérülést szenvedett gépkocsiban keletkezett kárt és az ő gépkocsiját is. A Nyíregyházi Rendőrkapitányág a beszerzett iratok tanúsága szerint (tárgyalási jegyzőkönyvek: 1997. november 6., november 19., november 25.) ismét meghallgatta az elkövetőt (a panaszos-fiút), a testvérét, a benzinkúton dolgozó autómosó tanút, és az elkövető lakásánál eljáró rendőröket, majd a 3505/1997. számú, 1997. november 25. napján kelt határozatával a kifogást elutasította. Az indokolás szerint: "A tárgyalás nélkül hozott határozatom ellen a törvényes határidőn belül kifogást terjesztett elő. Az 1968. évi:1. tv. 52.par.alapján megtartott tárgyalás során kétséget kizáróan megállapítást nyert az a tény, hogy a kérdéses időben az anyagi káros balesetet a DIH-269 frsz-ú szgk-val követték el, valamint a tanúk elmondását figyelembevéve megállapítom, hogy a baleset okozásáért ön a felelős. Tekintettel a fentiekre a rendelkező részben foglaltak szerint határoztam.(...)" Az elkövető (a panaszos-fiú) 1997. november 28. napján a határozat ellen fellebbezést nyújtott be, melyben kifejtette, hogy a kérdéses időpontban a gépkocsit nem vezette, illetőleg hiányolta azt, hogy az elsőfokú hatóság sem a baleset károsultját nem nevezte meg, sem pedig azt, hogy milyen kár keletkezett, hiányolta továbbá szakértő kirendelését a kár megállapítására.

	II. A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság, mint másodfokú szabálysértési hatóság az 1989/1997. szabs. számú, 1998. február 23. napján kelt határozatával a fellebbezést elutasította és az elsőfokú határozatot helybenhagyta. A határozat indokolása szerint: "A rendőri feljelentés és az I. fokú hatóság által megállapított tényállás szerint 1997. május 26-án 14 óra 15 perckor Nyíregyháza belterületén a Mező úton a SHELL benzinkútnál tolatás közben a DIH-269 frsz-ú személygépkocsival neki ütközött az ott szabályosan parkoló Sz.K. EIR-909 frsz-ú személygépkocsinak. Az ütközés során a baleset helyszínéről adatok hátrahagyása nélkül eltávozott. Cselekményét az I. fokú szabálysértési hatóság a KRESZ 33.§ (1) bek., 58.§ (3) bek.be ütköztette, a 17/1968. Korm.rend. 51.§ szerint minősítette, megállapítva a "Közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértése" szabálysértés elkövetését, mely miatt 20 nap elzárásra átváltoztatható 4000.-Ft pénzbírsággal büntette. S.R. fellebbezésében a terhére rótt szabálysértés elkövetését vitatja. A fellebbezésében arra hivatkozik, hogy Ő azon a napon nem volt a személygépkocsival, illetve a szabálysértési határozatban nem szerepel, hogy kinek a tulajdona volt a gépkocsi amelyiknek nekitolatott, továbbá az sem szerepel, hogy milyen sérülést okozott és hol a másik személygépkocsinak, ezért ügye felülvizsgálatát és vele szemben az eljárás megszüntetését kéri. A II. fokú eljárás során megállapítottam, hogy S.R. a terhére rótt szabálysértés - közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértése szabálysértés - elkövetése megalapozott és törvényes. Az eljárási anyagból, a tanúk vallomásából megállapítottam, hogy S.R. a fenti időben az édesapja tulajdonát képező személygépkocsival a Mező úton lévő SHELL benzinkútnál figyelmetlenségből eredően neki tolatott az ott szabályosan parkoló Sz.K. (...) tulajdonát képező EIR-909 frsz-ú személygépkocsi jobb első oldalának. Ezt támasztja alá a benzinkutas, aki felírta a rendszámot, valamint a testvére vallomása, illetve a rendőrök által tett tanúvallomások is. Az I. fokú szabálysértési hatóság humánusan és körültekintően járt el a pénzbírság kiszabásánál, amikor az elkövetett szabálysértésekért kiszabható 10.000.-Ft pénzbírság helyett 4.000.-Ft-ot szabott ki, így nem látok jogalapot az I.fokon hozott határozat hatályon kívül helyezésére, valamint szakértő bevonására, mivel az elkövetett szabálysértést bizonyítottnak értékelem. A fentiekre figyelemmel a rendelkező részben foglaltak szerint döntöttem." 

	III. A panaszos 1998. március 6. napján kelt levelében törvényességi kérelmet nyújtott be Nyíregyházi Városi Ügyészséghez, melyet az ügyészség a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészséghez továbbított. A panaszos kérelmében sérelmezte, hogy mind az első-, mind a másodfokú szabálysértési hatóság a károkozással járó közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértése szabálysértése miatt indult szabálysértési eljárás során mellőzte a sérült gépkocsik szakértői vizsgálatát annak ellenére, hogy az elkövető-panaszos több alkalommal kérte annak bizonyításául, hogy a sérülés nélküli gépkocsija nem okozhatott sérüléssel járó szabálysértést. Sérelmezte a panaszos továbbá, hogy a lakásán megjelenő rendőrök felszólították a panaszos testvérét, hogy ismerje el, hogy a panaszos vezette a kérdéses időpontban a gépkocsit. A panaszos kifogásolta továbbá, hogy a másodfokon eljáró megyei rendőr-főkapitányság nem indokolta megfelelően határozatát. 
A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészség a Közl.V.6/1998. számú, 1998. március 26. napján kelt döntésében a panaszos törvényességi kérelmét nem találta alaposnak. A döntés indokolása szerint: "Az I. fokú szabálysértési hatóság eljárása során tanúbizonyítást vett fel. Meghallgatta a benzinkútnál alkalmazott érdektelen tanút. A tanú vallomásában előadta, hogy észlelte a személyi sérüléssel nem járó balesetet, látta, hogy egy piros színű Lada Samara személygépkocsi elhajt, miután nekiütközött az ott várakozó Opel Kadet személygépkocsinak. Ő ezt követően felírta az elhajtó személygépkocsinak a rendszámát. A sértett Sz.K. ezen adat alapján jutott el az Ön nevéhez és tette meg feljelentését a Nyíregyházi Rendőrkapitányságon. Az érdektelen tanú vallomása meggyőző, további bizonyítási felvételétől eredmény nem várható. Ilyen körülmények között nincs törvényes lehetőség ügyészi intézkedés megtételére."

	IV. A panaszosok a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság határozata ellen jogorvoslati kérelmet a Belügyminisztériumhoz is benyújtottak, mely szerv a kérelmet hatáskör hiányában az 1998. március 12. napján kelt átiratával az Országos Rendőr-főkapitányság (a továbbiakban:ORFK) Igazgatásrendészeti Főosztályához tette át. Az ORFK Igazgatásrendészeti Főosztálya 1998. március 27. napján kelt levelében tájékoztatta a panaszost, hogy ügyét nem áll módjában megvizsgálni, mert az eljárási iratok a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészség vizsgálatát képezik. Az 1998. április 17. napján kelt, az ORFK Igazgatásrendészeti Főosztályához címzett levelében a panaszos megküldte a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészség határozatát.
Az ORFK 3-406/3/1998. számú, 1998. október 19. napján kelt levelében a panaszost a következőkről tájékoztatta: "Értesítem, hogy felügyeletei intézkedésre irányuló kérelme alapján közúti közlekedése szabálysértési ügyét megvizsgáltam. A rendelkezésre álló eljárási iratok alapján megállapítottam., hogy a terhére rótt közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértése szabálysértés elkövetése egyértelműen bizonyított. Mindezekre figyelemmel a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság 1989/1997. számú jogerős határozata kellően megalapozott, ezért a szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény 70.§ (1) bekezdésében biztosított felügyeleti intézkedés megtételére nincs jogalap."

	V. A panaszosok időközben, 1998. április 6. napján kelt beadványukban a Legfőbb Ügyészséghez is törvényességi kérelmet nyújtottak be. A panaszos beadványában kérte a nyíregyházi Rendőrkapitányság, a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság és a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészség határozatinak és eljárásainak felülvizsgálatát. A megjelölt hatóságok határozatában sérelmezte, hogy a szabálysértési eljárás során:
- nem vizsgálták meg az eljáró hatóságok a panaszos gépkocsiján, azt, hogy a sérült gépkocsin keletkezett sérülést okozhatta-e a panaszos gépkocsija,
- a panaszosnak nem mutatták be a sérülést szenvedett gépkocsiban keletkezett kárról szóló dokumentumokat,
- a sérült gépkocsi tulajdonosának nyilatkozatát és az ellene szóló bizonyítékként értékelt rendőri tanúvallomásokat nem ismerhette meg
- nem vizsgálták az eljáró hatóságok, hogy az ismeretlen elkövető ellen tett feljelentést követően az eljáró rendőrök hogyan jutottak a panaszos adatainak birtokába
- sérelmezték a panaszosok továbbá, hogy a panaszos-fiú testvérének vallomását a rendőrhatóság az elkövető (a panaszos-fiú) ellen fordította.
- a panaszosok a törvényességi kérelmükben továbbá hiányolták a tényállás tisztázatlanságát, és bizonyítatlanságát
A Legfőbb Ügyészség Közlekedési Osztály megállapította, hogy a panaszos törvényességi kérelme nem alapos. Döntését a következők szerint indokolta: "..A rendelkezésre álló adatokból, iratokból megállapíthatóan a szabálysértési hatóság az előtte folyamatban volt eljárás során kellő alapossággal tisztázta a tényállást, s az így feltárt tények, körülmények mérlegelésével, aggálytalan döntést hozott. A szabálysértési hatóság az Ön tagadásával szemben, különösen a kívülálló, érdektelen szemtanú, de nem kevésbé az Ön egyes családtagjainak a különféle nyilatkozatai alapján azt állapította meg, hogy Ön a kérdéses napon, helyen és időben, figyelmetlen tolatás következtében nekiütközött egy ott álló másik gépjárműnek, annak jobb első ajtaját megrongálta, majd az adatainak a hátrahagyása nélkül elhagyta a helyszínt. E magatartása nem felelt meg a KRESZ 3.§ c) pontjában foglalt rendelkezéseknek, mert a figyelmetlenül végzett hátramenettel egy másik személygépkocsiban kárt okozott, de megsértette a KRESZ 58.§ (3) bekezdésében írt rendelkezéseket is, mert sem a személyes adatait, sem a biztosítója nevét nem hagyta hátra és a felelősségbiztosítás rendezése érdekében sem tett semmilyen intézkedést. Az Ön cselekménye alkalmas volt az egyes szabálysértésekről szóló - többször módosított - 17/1968.(IV.14.) Korm.sz.rend. 51.§-ában meghatározott, a közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértése szabálysértés megállapítására, ugyanakkor a kiszabott büntetés is arányban állt a cselekménnyel és az Ön személyi körülményeivel. A szabálysértési hatóság eleget tett az Sztv. 58.§ (1) bekezdésében előírt kötelezettségének is, hiszen Ön az eljárás valamennyi részvevőjének a nyilatkozatát megismerhette, azokra észrevételt tehetett és tett is. Nem helytálló az a kifogása sem, hogy az ügy lényeges részleteiről nem volt tudomása, hiszen a másodfokú határozat valamennyi, a jogorvoslati kérelmében felvetett kérdésére megfelelő választ tartalmaz, az ügy elbírálása szempontjából lényeges részletre kitér. Felhívom a figyelmét arra, hogy ezen túl a teljes iratanyag megismerésére is jogosult, sőt díjfizetés ellenében az iratokról fénymásolatot is kaphat, mindezt az elsőfokon eljárt hatóságtól kell kérnie. Mindezekre figyelemmel megállapítható, hogy a szabálysértési hatóság az ügyében törvénysértés nélkül járt el, következtetésként a főügyészség álláspontja is helytálló, azzal egyetértek, ezért a kérelemben foglaltak alapján ügyészi intézkedésre én sem találtam törvényes alapot."

	VI. A beszerzett iratokból megállapítható, hogy a Hungária Biztosító Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Igazgatósága 1997. november 11. napján kelt levelében értesítette a panaszost, hogy a kötelező felelősségbiztosítása terhére a károsult(ak) részére a kár végleges rendezéseként 8030.-Ft összeget fizettek ki. A biztosító felhívta a panaszos figyelmét arra, hogy bonus-malus besorolását csupán akkor nem befolyásolja a kárkifizetés, ha a kárösszeget az értesítés kézhezvételétől számított 6 héten belül visszafizeti a mellékelt csekken.

Az érintett alkotmányos jogok
•	1949. évi XX. törvény A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYÁRÓL
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

Az alkalmazott jogszabályok és az állami irányítás egyéb eszközei
•	1968. évi I. törvény a szabálysértésekről
37/A. § (1) Külön jogszabályban meghatározott esetekben a szabálysértési hatóság jogkörében a (2) bekezdésben meghatározottak a szabálysértés tettenért elkövetőjét helyszíni bírsággal sújthatják.
 (2) Helyszíni bírság kiszabására jogosult:
a) a rendőrség, a határőrség, az állami tűzoltóság, a helyi önkormányzat képviselőtestülete hivatalának ügyintézője, valamint a felügyelet részéről eljáró személy;
43. § (1) Ha a feljelentés hiányos, a szabálysértési hatóság a kiegészítése iránt intézkedik, és beszerzi az egyéb szükséges adatokat.
(2) A szabálysértési hatóság - a tényállás tisztázása érdekében - az elkövetőt meghallgathatja, iratokat szerezhet be, illetőleg más szerveket adatok közlésére hívhat fel. Az elkövető személyes meghallgatása során - ha ez indokolt - nyomban áttérhet az ügy tárgyalására.
44. § (1) A szabálysértési hatóság a tulajdon elleni szabálysértés, az orgazdaság, továbbá a magánlaksértés felderítése érdekében rendőrség közreműködését veheti igénybe. Ilyen esetben a rendőrség köteles a felderítésben közreműködni.
(2) Az (1) bekezdésben említett, valamint a rendőrségi hatáskörbe tartozó szabálysértések felderítése során a rendőrség gondoskodik az elkövető kilétének megállapításáról, az elkövető és a tanúk kikérdezéséről, a tárgyi bizonyítékok megszerzéséről és az eljárás eredményességét szolgáló körülmények feltárásáról. A rendőrség a helyszínt megszemlélheti, helyiségellenőrzést és személymotozást végezhet, szakértő közreműködését veheti igénybe, a szabálysértés gyanúja esetén pedig az elkövetőt - személyazonosságának megállapítása és a bizonyítékok megszerzése céljából, továbbá ha a szabálysértést felszólítás ellenére nem hagyja abba - feltartóztathatja, előállíthatja.
51. § (1) Ha a szabálysértés tényállása tisztázott, és a nevelőhatás így is elérhető, a szabálysértési hatóság az elkövetővel szemben tárgyalás nélkül figyelmeztetést, elkobzást alkalmazhat, pénzbírságot szabhat ki, kártérítést állapíthat meg.
62. § (2) A határozatnak tartalmaznia kell:
c) tömör indokolást, utalva a megállapított tényekre, bizonyítékokra, a büntetés kiszabásánál figyelembe vett körülményekre és a szabálysértést meghatározó jogszabályra;
71. § (1) Az ügyész felügyel a szabálysértési ügyekben eljáró szervek határozatainak és intézkedéseinek törvényességére. Ennek során az ügyészt az általános törvényességi felügyelet alapján gyakorolt jogok illetik meg, ezenfelül tárgyalási joggal részt vehet az ügyben tartott tárgyaláson.
•	1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési 
biztosáról
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
•	15/1980. (BK. 9.) BM utasítás a szabálysértési jogszabályok végrehajtásáról 
30. A rendőri szervnél szóban tett szabálysértési feljelentést vagy bejelentést jegyzőkönyvbe kell foglalni.
39. A cselekmény felderítése, illetve az elkövető kilétének megállapítása érdekében a rendőr a következő intézkedéseket teljesíti:
a) a BM Adatfeldolgozó Hivatalnál lakcímkutatást végez;
b) tárgykörözés elrendelését kezdeményezi;
c) megszemléli a helyszínt. (...)
d) kikérdezi a helyszínen lévő - a szabálysértésről utólagosan szerzett értesülés esetén felkutatott - elkövetőket és tanúkat; (...)
j) szakértő vagy szaktanácsadó közreműködését veszi igénybe: a személyi vagy kárérték megállapítására, járművezetővel szemben a szeszesital fogyasztásra és mértékére nézve; közúti közlekedési balesetnél a műszaki hibára történt hivatkozás ellenőrzése érdekében.
•	Az Országos Rendőr-főkapitány Közbiztonsági Helyettesének 7/1993. számú intézkedése a közúti közlekedési balesetekkel kapcsolatos rendőri feladatok végrehajtására
12. Balesetek utólagos bejelentése esetén:
Az előadottak tényszerűségét, vagy hamis voltát a helyszín megtekintésével, illetve más módon felkutatott nyomok, személyi és tárgyi bizonyítékok beszerzésével ellenőrizni kell.

A vizsgálat megállapításai
	I. 1. a) A szabálysértési eljárás tárgyát képező közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértése miatt a panaszos ellen a sérülést szenvedett gépkocsi tulajdonosa 1997. május 29. napján tett utólagosan bejelentést a Nyíregyházi Rendőrkapitányságon (a baleset 1997. május 26. napján történt). A szabálysértés elkövetésének idején hatályos, a szabálysértési jogszabályok végrehajtásáról szóló 15/1980. (Bk.9.) BM utasítás 30. pontja alapján a Nyíregyházi Rendőrkapitányságnak kötelessége lett volna a szabálysértési feljelentést jegyzőkönyvbe foglalni, a helyi rendőrkapitányság azonban csupán 1997. június 7. napján készített jegyzőkönyvet a szabálysértési feljelentésről és helyszínrajzot a közúti balesetről. Jogszabályellenes, indokolatlan és felesleges volt a rendőrkapitányság késedelme. A feljelentés jegyzőkönyvben való rögzítése azonban nem konstitutív, hanem deklaratív hatállyal bír, így a feljelentés jegyzőkönyvbe foglalása vagy annak mellőzése nem befolyásolja a szabálysértési eljárás megindulását, a jegyzőkönyv jogszabályban előírt formai követelmény. A rendőrkapitányság a feljelentés megtétele és annak jegyzőkönyvbe foglalása közötti időben adatgyűjtést végzett, és a szabálysértési eljárás keretében érdemi intézkedéseket tett, hiszen - egyebek mellett - megkereste az elkövetőt lakásán. A jegyzőkönyv és az ahhoz csatolt helyszínrajz késedelmes elkészítése jogszabályba ütközött ugyan, de amiatt sem a sérülést szenvedett gépjármű tulajdonosát, sem pedig a szabálysértés elkövetőjét hátrány nem érte. A sérülést szenvedett gépkocsi tulajdonosát azért nem, mert az elkövető felkutatására a rendőrség intézkedéseket foganatosított, az elkövető-panaszost pedig azért nem érte hátrány, mert a helyszínrajzot a szabálysértést követően már egyébként sem lehetett volna elkészíteni, hiszen az utólagos bejelentésből adódóan csupán 3 nappal a szabálysértés után kerülhetett volna sor leghamarabb az adatok rögzítésére. A feljelentés megtétele a szabálysértési eljárást megindította, jegyzőkönyvbe foglalásának hiánya nem okozott a panaszosnak az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogbiztonsághoz való jogból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal kapcsolatban alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot.
	1. b) A feljelentésről szóló jegyzőkönyv elkészítését megelőzően az intézkedő rendőrök 1997. június 4. napján - előzetes adatgyűjtés alapján - felkeresték a balesetet okozó gépkocsi tulajdonosát, akit nem találtak otthon. A vizsgálatom tárgyát képező szabálysértési eljárás során keletkezett iratok tanúsága alapján a gépkocsi tulajdonosa fiának állítása szerint a gépkocsit a kérdéses időpontban testvére vezette. A panaszos szerint az intézkedő rendőr azt üzente a baleset időpontjában a gépkocsit vezető fiúnak, hogy másnapra 2000.-Ft-ot vigyen be a rendőrkapitányságra.
A szabálysértés elkövetésének idején hatályban lévő, a szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény 37/A.§ (1) bekezdése alapján a külön jogszabályban meghatározott esetekben a szabálysértési hatóság jogkörében a (2) bekezdésben meghatározottak a szabálysértés tettenért elkövetőjét helyszíni bírsággal sújthatják. (A (2) bekezdésben meghatározottak között helyszíni bírság kiszabására jogosult hatóság egyebek mellett a rendőrség is). Helyszíni bírságot a rendőrkapitányság intézkedő rendőrei nem szabhattak ki úgy, hogy az elkövetőt nem érték tetten vagy a helyszínen ne intézkedtek volna. A gépjárművezetővel szemben helyszíni bírságot távollétében ugyanis csupán akkor lehet kiszabni, ha az eljáró rendőrök a helyszínen megelőzően intézkedtek (így pl. szabálytalan parkolás észlelése vagy műszaki eszközzel rögzített tilos jelzés figyelmen kívül hagyása esetén). Abban az esetben azonban, ha a rendőrség a helyszínen nem intézkedett, a szabálysértés elkövetőjével szemben helyszíni bírságot nem szabhat ki. A rendőrkapitányság a helyszíni bírság kiszabhatóságának egyik alapvető feltételét mellőzte akkor, amikor anélkül, hogy a szabálysértés elkövetése során a helyszínen tartózkodott volna a szabálysértést követő 9. napon helyszíni bírság kifizetésére hívta fel a panaszost. A panaszos a helyszíni bírságot azonban nem fizette ki, ezért a helyszíni bírság megfizetésére felhívással a rendőrkapitányság a panaszosnak alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem okozott.

	2. a) A sérülést szenvedett gépkocsi tulajdonosa 1997. május 29. napján a Nyíregyházi Rendőrkapitányságon utólagosan  tett feljelentést, ezért - a jegyzőkönyv felvételét követően - az Országos Rendőrfőkapitány Közbiztonsági Helyettesének a közúti közlekedési balesetekkel kapcsolatos rendőri feladatok végrehajtásáról szóló - az intézkedések idején hatályos - 7/1993. számú intézkedésének 12. pontja alapján a rendőrkapitányság kötelessége lett volna az előadottak tényszerűségét vagy hamis voltát a helyszín megtekintésével, illetve más módon felkutatott nyomok, személyi és tárgyi bizonyítékok beszerzésével ellenőrizni. A szabálysértést elkövető gépkocsi vezetőjét a szabálysértés pillanatában senki nem látta, felismerni őt senki nem tudta volna. A vizsgált szabálysértés elkövetésének körülményei, a tényállás tisztázása érdekében a szabálysértési eljárás idején hatályban lévő, a szabálysértési jogszabályok végrehajtásáról szóló 15/1980. (BK.9.) BM utasítás 39.  pontja alapján a rendőrkapitányságnak továbbá kötelessége lett volna a szabálysértési feljelentés nyomán megindult szabálysértési eljárás előkészítő szakasza keretében előzetes intézkedésként lakcímkutatást végezni, tárgykörözést elrendelését kezdeményezni, megszemlélni a helyszínt, kikérdezni a helyszínen lévő elkövetőket és tanúkat, valamint  szakértő vagy szaktanácsadó közreműködését igénybe venni. A szabálysértési eljárás során a rendőrkapitányság nem tisztázta megfelelően a tényállást. Annak ellenére, hogy a baleset során a sérülést szenvedett gépjármű tulajdonosa a gépkocsijában bekövetkezett kárról is beszélt feljelentésében, és a panaszos is kérte a gépjárműve szakértő általi vizsgálatát, a rendőrség nem kért szakértői vagy szaktanácsadói véleményt annak tisztázása érdekében, hogy valóban a panaszos gépjárműve okozta-e a sérülést vagy sem. Egy tárgyi sérülést, és kárt okozó szabálysértés tárgyában lefolytatott eljárás során, akkor, amikor az elkövetőt nem érték tetten, a szabálysértés feltételezett elkövetője a szabályértés elkövetését nem ismerte el, a tényállás tisztázásához szükséges lett volna - egyebek mellett - a szakértői vagy szaktanácsadói vélemény a szabálysértés pontos rekonstruálása érdekében. A szabálysértési feljelentésről szóló jegyzőkönyvben foglaltak szerint a balesetet okozó személy többszöri idézésre sem jelent meg a rendőrkapitányságon, ezért az eljáró rendőr őt nem tudta meghallgatni, és a személygépkocsi sérüléseit sem tudta megtekinteni, a gépkocsiról fényképfelvételt sem tudott készíteni. A rendőrkapitányság azonban a bizonyítékok beszerzése során alaposabban és körültekintőbben kellett volna eljárjon. Abban az esetben, ha a gépjárművet nem állt módjában megszemlélni, más bizonyítékokat kellett volna beszerezzen annak érdekében, hogy a jogszabályoknak megfelelően tisztázott, kellően bizonyított tényállás alapján hozhasson határozatot. Újabb bizonyítékok beszerzésére azonban nem került sor. A szabálysértési eljárás idején hatályos, a szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény 43.§ (1) és (2) bekezdései szerint ha a feljelentés hiányos, a szabálysértési hatóság előzetes intézkedés keretében a kiegészítése iránt  kell intézkedjen. A jogszabályi rendelkezés szerint a szabálysértési hatóság a tényállás tisztázása érdekében az elkövetőt meghallgathatja, iratokat szerezhet be, más szerveket adatok közlésére hívhat fel. A törvény a 44.§ (2) bekezdésében külön rendelkezett arról is, hogy a rendőrségi hatáskörbe tartozó szabálysértések felderítése során a rendőrség gondoskodik az elkövető kilétének megállapításáról, az elkövető és a tanúk kikérdezéséről, a tárgyi bizonyítékok megszerzéséről és az eljárás eredményességét szolgáló körülmények feltárásáról. A rendőrség a helyszínt megszemlélheti, helyiségellenőrzést és személymotozást végezhet, szakértő közreműködését veheti igénybe, a szabálysértés gyanúja esetén pedig az elkövetőt - személyazonosságának megállapítása és a bizonyítékok megszerzése céljából, továbbá ha a szabálysértést felszólítás ellenére nem hagyja abba - feltartóztathatja, előállíthatja. A mindenkit megillető ártatlanság vélelme és a rendőrség jogszabályban előírt kötelező feladatai is, a szabálysértési vagy büntetőeljárások során a teljes körűen tisztázott tényállást, és az elkövető ellen a legmeggyőzőbb bizonyítékok felsorolását kívánják meg. A szabálysértésekről szóló törvényben lehetőségként felsorolt, a tényállás tisztázására szolgáló eszközök közül a rendőrség természetesen választhat. Egy szempontot azonban nem hagyhat figyelmen kívül: azt, hogy a határozatában foglaltakat megfelelő bizonyító erejű bizonyítékokkal kell alátámasztania. A benzinkutas vallomása csupán egy dolgot bizonyított: azt, hogy a benzinkúton a sérülést szenvedett gépkocsiba egy DIH-269 forgalmi rendszámú Lada Samara típusú személygépkocsi tolatott bele. A benzinkutas vallomása a sérülést okozó személygépkocsit vezető személyére tehát nem terjedt ki. A rendőrség nem vehette volna figyelembe az elkövetőként vélelmezett személlyel szemben bizonyítékként a benzinkutas vallomását. A személygépkocsi vezetőjére csupán a gépkocsi tulajdonosa fiának (a rendőri jelentésből megismerhető, csak ebből rekonstruálható) vallomása vonatkozott, mely szerint a kérdéses időpontban a gépkocsit a tulajdonos másik fia vezette, a gépkocsiban együtt ültek, a vezető testvér beletolatott egy másik gépkocsiba, majd a későbbiekben vissza is tértek a helyszínre azért, hogy a megrongálódott gépkocsi tulajdonosával beszéljenek (rendőrségi jelentés - 1997. június 6., szabálysértési feljelentés - 1997. június 7., rendőrségi jelentés - 1997. június 15.). A panaszos testvérének állítását a rendőrkapitányság jelentés formájában rögzítette. Nem volt jogszabályban előírt kötelessége ugyanis a rendőrhatóságnak az, hogy a tanúvallomást jegyzőkönyvbe foglalja és azt - az abban foglaltak elhangzásának tanúsítására - a tanúval aláírassa. A testvér vallomásának jelentésben vagy a tanú álta aláírt jegyzőkönyvben való rögzítése azonban nem pusztán formai kérdés. A vallomást tevő tanú által aláírt jegyzőkönyv ugyanis nyilvánvalóan nagyobb bizonyító erővvel bír - hiszen maga a tanú vallja azt, hogy az tőle származik, és igaz -, mint egy jelentés, amely közvetett módon teszi megismerhetővé a vallomás tartalmát. Az előbbi esetben, ha a tanú később ellentmond saját korábbi vallomásának, saját szavahihetőségét teszi ezzel kétségessé, míg az utóbbi esetben, ha a tanú vitatja a jelentés tartalmát, az eljáró hatóság kell hogy bebizonyítsa, hogy mindkét - egymásnak ellentmondó - nyilatkozat ugyanattól a tanútól származik. A panaszos testvérének kikérdezése során elhangzottak nem jelenthették a rendőrség számára a bizonyítási eljárás befejezését, hiszen a bizonyítékként szolgáló nyilatkozat formája (a rendőrség által utólag rögzített jelentés) nem szolgálhatott kellő bizonyító erővel, nem eredményezhetett bizonyosságot a bizonyítandó tények tekintetében. Az országgyűlési biztos (mint azt már korábban, a 10026/1997. számú ügyben is megálllapítottam) vizsgálatát nem terjesztheti ki a bizonyítékok szabad mérlegelésén alapuló tényállás-megállapításra, kivéve azt az esetet, amikor a bizonyítékokat az eljáró hatóság feltűnően egyoldalúan értékeli. A vizsgált eljárásban a bizonyítékok feltűnően egyoldalú értékelését állapítottam meg. 
A szabálysértésekről szóló, az eljárás idején hatályos 1968. évi I. törvény 43. § (2) bekezdése alapján a szabálysértési hatóság a tényállás tisztázása érdekében - egyebek mellett - az elkövetőt meghallgathatja, de a törvény nem kötelezi a szabálysértési hatóságot az elkövető meghallgatására. Ugyanezen törvény 51.§ (1) bekezdése alapján, ha a tényállás tisztázott és a nevelő hatás úgy is elérhető, a szabálysértési hatóság az elkövetővel szemben tárgyalás nélkül akár pénzbírságot is kiszabhat. A Nyíregyházi Rendőrkapitányság csupán egy bizonyítékra és az arra épülő rendőrségi tanúvallomásokra alapozva nem tekintheti úgy tisztázottnak a tényállást, és bizonyítottnak az elkövetővel szemben a szabálysértés elkövetését, hogy magának az elkövetőnek a meghallgatását mellőzi. A fentiekben kifejtettek alapján tehát nem tekinthető a tényállás kellően tisztázottnak, ahhoz egyéb bizonyítékok beszerzésére lett volna szükség, és célszerű lett volna az elkövetőnek vélt személyt is meghallgatni. Önmagában az a tény, hogy az eljáró rendőr a feltételezett elkövetőt nem tudta meghallgatni nem eredményezheti azt, hogy a rendőrkapitányság tisztázatlan tényállásra alapozva, bizonyítékok hiányában hozzon határozatot. A rendőrségnek kötelessége lett volna a tényállás tisztázása során - a benzinkutas vallomásán kívül - egyéb bizonyítékokat is beszerezni ahhoz, hogy a szabálysértés elkövetése miatt a panaszost megalapozottan marasztalja el határozatában. A rendőrség a szabálysértési eljárás során a bizonyítékokat egyoldalúan szerezte be, és nem törekedett a tényállás teljes körű tisztázására.

	2. b) A rendőrkapitányság 1997. július 2. napján tárgyalás nélkül hozott, 3505/19997.szabs.számú, pénzbírságot kiszabó határozatának indokoló része nem tartalmaz indokolást. A határozat hozatala idején hatályos, a szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény 62.§ (2) c) pontja szerint a határozat indokoló részének tartalmaznia kell a rendelkező részben foglaltak tömör indokolását, a bizonyítékok, a megállapított tények, a büntetés kiszabásánál figyelembe vett körülmények és a szabálysértést meghatározó jogszabályra való hivatkozásokat. Az általam vizsgált határozat indokoló része tartalmazza a megállapított tényeket, a jogszabályi hivatkozásokat, és a pénzbírság kiszabásánál figyelembe vett körülményeket, ellenben nélkülözi a bizonyítékok felsorolását  és a rendelkező részben foglaltak tömör indokolását. A jogállamban működő hatóságok - jogszabályok által is előírt - kötelezettsége azonban, hogy döntéseiket bizonyítékokkal támasszák alá, azokat megfelelően indokolják. Önkényes döntéseket eredményezhet ugyanis egy olyan gyakorlat, melyet a Nyíregyházi Rendőrkapitányság követett. Alapvető és jogos elvárás ugyanis, hogy a hatóság döntésének okait a döntéssel érintett személyek megismerhessék. Jelen esetben azonban a határozattal érintett személyek számára nem vált egyértelművé az, hogy a rendőrkapitányság milyen bizonyítékok és megfontolások alapján hozta a rendelkező részben foglalt döntését. A határozatok megfelelő indokolása fontos a jogorvoslati jog érvényesítése során, de a hatóságok jogállami keretek között működése szempontjából is.
Vizsgálatom eredményeképpen megállapítom, hogy a Nyíregyházi Rendőrkapitányság akkor, amikor szabálysértési eljárása során nem tisztázta megfelelően a tényállást az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogbiztonságból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott.
	Megállapítom továbbá, hogy a Nyíregyházi Rendőrkapitányság azzal, hogy a szabálysértési eljárása során hozott határozatát nem indokolta megfelelően a panaszosnak az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogbiztonsághoz való jogból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott. 

	3. A panaszos a Nyíregyházi Rendőrkapitányság által tárgyalás nélkül hozott határozata ellen bejelentett kifogásában hiányolta, hogy gépkocsiját és a sérült gépkocsit a szabálysértési hatóság eljárása során nem vizsgálta meg. A Nyíregyházi Rendőrkapitányság a bejelentett kifogás nyomán 1997. november 25. napján kelt, tárgyaláson hozott 3505/1997. szabs. számú határozatával a kifogást elutasította, és a korábban, tárgyalás nélkül hozott határozatát fenntartotta. A rendőrkapitányság határozatában azonban nem szólt a panaszos kifogásában foglaltakról.
A szabálysértési hatóságnak határozata indokoló részében értékelnie kellett volna az elkövető által benyújtott kifogásban foglaltakat (azokkal vagy egyetértve vagy azokat megcáfolva), hiszen a panaszos kifogásában a tárgyalás nélkül hozott határozatban hiányoltakra vonatkozóan tett fel kérdéseket, melyekre alappal várhatott volna választ. A Nyíregyházi Rendőrkapitányság az elkövető által a kifogásban sérelmezetteket figyelmen kívül hagyva hozta meg határozatát (mellőzve egyúttal egy bizonyítási lehetőséget).
A Nyíregyházi Rendőrkapitányság határozatának meghozatala során ismét mellőzte a rendelkező részben foglaltak indokolását, bizonyítékokat nem sorakoztatott fel. A határozat nem tette lehetővé sem az panaszos-elkövető, sem pedig más számára annak megállapítását, hogy a rendelkező részben foglalt döntés meghozatalára valójában milyen indokok alapján került sor. A rendőrkapitányság eljárására az I. 2. b) pontban megállapítottakat tekintem irányadónak.
Vizsgálatom eredményeképpen megállapítom, hogy a Nyíregyházi Rendőrkapitányság a szabálysértési eljárása során akkor, amikor a tárgyalás nélkül hozott határozat ellen az elkövető által benyújtott kifogásban foglaltakat a tárgyaláson hozott határozata során figyelmen kívül hagyta, az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében foglalt jogbiztonsághoz való jogból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott. 
	Megállapítom továbbá, hogy a Nyíregyházi Rendőrkapitányság a szabálysértési eljárás során akkor, amikor a tárgyalás nélkül hozott határozata ellen az elkövető által benyújtott kifogás nyomán a tárgyaláson hozott határozatának indokoló részében nem indokolta meg a rendelkező részben foglaltakat az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében foglalt jogbiztonsághoz való jogból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott. 

	4. A panaszosok kifogásolták továbbá azt, hogy a fiatalkorú gyermek vallomását az első fokú határozatban a rendőrkapitányság a panaszos-fiú ellen fordította. Arra a kérdésre ugyanis, hogy ki szokta vezetni a gépkocsit, ha az édesapja nincsen otthon (ő ugyanis a baleset idején külföldön tartózkodott) a gyermek azt felelte, hogy a bátyja (a panaszos-fiú), mivel csak neki van jogosítványa. A panaszosok szerint a rendőrkapitányság e közlés alapján állapította meg azt, hogy a kérdéses időpontban a gépjárművet a panaszos-fiú vezette.
A szabálysértési hatóság eljárása során előzetes intézkedésként kikérdezi a helyszínen lévő - a szabálysértésről utólagosan szerzett értesülés esetén felkutatott - elkövetőket és tanúkat. A cselekmény felderítése és az elkövető kilétének megállapítása érdekében tett intézkedések körében tett kikérdezést azonban a vonatkozó jogszabályok alapján nem kell jegyzőkönyvbe foglalni, az abban foglaltaknak a meghallgatáson való elhangzását a megkérdezett aláírásával nem tanúsítja. A rendelkezésemre álló iratok szerint (jegyzőkönyv a feljelentésről - 1997. június 7., rendőrségi jelentés - 1997. június 6., rendőrségi jelentés - 1997. június 15.) a gépkocsi tulajdonosa fiának elmondása szerint a kérdéses napon a testvére vezette a gépkocsit, melyben ő utasként tartózkodott, a benzinkúton beletolatott egy másik gépkocsiba, majd később a helyszínre együtt visszamentek azért, hogy a  megrongálódott autó tulajdonosával beszéljenek, de a tulajdonos már nem tartózkodott ott. A rendelkezésemre álló iratok egyike sem alkalmas azonban annak kétségtelen bizonyítására, hogy a fiú által tett vallomás tényleges tartalma azonos az azt rögzítő iratokban foglaltakkal, hiszen azok egyike sem tartalmaz olyan - a fiútól származó nyilatkozatot - amivel a vallomást a magáénak ismeri el.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának érdemi döntéséhez egy teljes körűen felderített tényállásra van szüksége. Az országgyűlési biztost köti a tényállás tisztázásának kötelezettsége. Vizsgálati megállapításai csak olyan adatokon alapulhatnak, melyek az általa igénybevehető bizonyítási eszközökkel alátámaszthatóak.
Tekintettel arra, hogy a tényállást csupán a szabálysértési eljárás során keletkezett iratok alapján elemezhettem, a vizsgálat ezen részének célja csak az lehetett, hogy megvizsgáljam azt, hogy az ügyben eljáró hatóság betartotta-e a tényállás tisztázására illetve a bizonyításra vonnatkozó szabályokat. Nem vizsgálhattam tehát azt, hogy a szabálysértési hatóság által alapul vett tényállás azonos-e a ténylegesen lejátszódott eseményekkel, ezért a szabálysértési eljárás során keletkezett iratokban leírtakkal ellentétes panaszosi állítások valóságáról nem állt módomban meggyőződni. Így nem állt módomban azt a panaszosi állítást sem megvizsgálni, mely szerint a rendőrségi iratokkal ellentétben, a tulajdonos fia csupán azt állította, hogy az autót édesapja távollétében általában a testvére szokta vezetni. Tekintettel a panaszos által állítottak bizonyíthatatlanságára a sérelmezett kérdésben vizsgálatot nem  folytattam le.  

	II. A panaszosnak az első fokú határozat ellen 1997. november 28. napján kelt, a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitánysághoz benyújtott fellebbezésében a panaszos ismét hiányolta, hogy az addig ügyében eljárt szabálysértési hatóságok többszöri kérésére sem vizsgáltatták meg szakértővel a kárt okozó és a sérülést szenvedő gépkocsikat annak tisztázása érdekében, hogy a balesetet valóban a panaszos okozta-e gépjárművével. A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság 1998. február 23. napján kelt, 1989/1997. szabs.számú határozatával a panaszos fellebbezését elutasította és az első fokú határozatot helybenhagyta. A határozat indokolása szerint a rendelkező részben foglaltakat támasztja alá: "...a benzinkutas, aki felírta a rendszámot, valamint a testvére vallomása, illetve a rendőrök által tett tanúvallomások is...", melyek bizonyítóereje alapján a másodfokú hatóság nem látott jogalapot a szakértő bevonására.
A megyei rendőr-főkapitányság határozatában csupán felsorolta azokat a tényeket, amelyek alapján bizonyítottnak ítélte meg a tényállást. A másodfokú hatóság azonban nem indokolta meg azt, hogy miért találta bizonyítottnak a felsorolt bizonyítékok alapján a szabálysértés elkövetését. A határozat nélkülözte a felsorolt bizonyítékok és a rendelkező részben foglaltak közötti összefüggés kifejtését, csupán a bizonyítékokat sorolta fel leltárszerűen. A határozattal érintett személyek számára ezért nem vált egyértelművé az, hogy a megyei rendőr-főkapitányság a felsorolt bizonyítékokra alapozva miért hozta a rendelkező részben foglalt döntését. A határozat tekintetében a I. 2. b) pontban megállapítottakban kifejtett álláspontom megfelelően irányadó.
A határozatban a megyei rendőr-főkapitányság nem tért ki a panaszos fellebbezésében foglaltakra sem. Megválaszolatlanul hagyta a panaszos által felvetett azon kérdéseket, melyeket a panaszos fellebbezésében részletesen kifejtett, és melyekre válaszadást várt. A megyei rendőr-főkapitánysághoz a panaszos jogorvoslatért fordult, előadva fellebbezésében további érveit a korábbi határozatok megváltoztatása érdekében. A fellebbezés elbírálása egy olyan eljárás, mely során a másodfokú hatóság az első fokú hatóságok eljárásait megvizsgálva kialakítja álláspontját a fellebbezésben sérelmezettek tárgyában. Ezért elengedhetetlen, hogy a másodfokú hatóság a fellebbezést benyújtó személy állításai, kifogásai és sérelmei tekintetében kialakított álláspontját a fellebbezés elbírálása során ismertesse a fellebbezővel. Önkényessé és kontrollálhatatlanná válik a hatóság tevékenysége azáltal, hogy döntéseit indokolás nélkül hagyja.  A rendelkező részben foglaltak indokolásának mellőzésével és a feltett kérdések előli kitéréssel a hatóságok csupán növelik a kapcsolat jellegéből adódó egyébként is meglévő távolságot, és erősítik a hatóságok pozícióit egy olyan kapcsolatrendszerben, ahol a hatóságok eredetileg is erőfölénnyel rendelkeznek az állampolgárokkal szemben.
Vizsgálatom eredményeképpen megállapítom, hogy a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogbiztonsághoz való jogból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott akkor, amikor a szabálysértési eljárása során hozott határozatának indokolása nem tartalmazta a rendelkező részben foglalt döntés tömör indokolását, csupán a bizonyítékok leltárszerű felsorolását.
	Megállapítom továbbá, hogy a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság az Alkotmány 32.§ (1) bekezdésében deklarált jogbiztonságból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott akkor, amikor másodfokú határozatában nem tért ki a panaszos fellebbezésében hiányolt intézkedések értékelésére.

	III. A panaszosnak a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészséghez benyújtott törvényességi felügyeleti kérelme tárgyában vizsgálatom során az alábbiakat állapítottam meg.
A törvényességi felügyeleti intézkedés idején hatályban lévő, a szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény 71.§ (1) bekezdése alapján az ügyész a szabálysértési ügyekben eljáró szervek határozatainak és intézkedéseinek törvényességére felügyel. A törvényességi felügyelet keretében a szabálysértési hatóságok eljárásának törvényességét vizsgálva az ügyész kötelessége a törvényességi felügyeletre való felkérés időpontjáig megvizsgálni az addig az időpontig eljáró szabálysértési hatóságok eljárását: határozataikat, intézkedéseiket. A megyei főügyészség a panaszos törvényességi felügyeleti kérelmét nem találta alaposnak. Döntését pedig azzal indokolta, hogy tekintettel arra, hogy az első fokú eljárás során meghallgatott benzinkutas-tanú vallomása meggyőző, további bizonyítás felvételétől eredmény nem várható. Az ügyészség feladata azonban nem csak az lett volna, hogy a szabálysértési eljárás során beszerzett  bizonyítékokat értékelje, hanem az is, hogy a szabálysértési hatóságok eljárásait törvényességi szempontból megvizsgálja. Egyebek mellett azt, hogy az eljáró szabálysértési hatóságok a határozataik hozatala és intézkedéseik megtétele során a jogszabályoknak megfelelően jártak-e el. A megyei főügyészség törvényességi felügyeleti jogkörében hozott döntését nem indokolhatja csupán azzal, hogy a tényállást bizonyítottnak találja. A főügyészség nem  tett eleget a jogszabályban foglalt kötelezettségének, eljárása során törvényességi felügyeleti jogkörében nem vizsgálta meg kellően széles körben a szabálysértési hatóságok eljárását.
A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészség mellőzte továbbá a panaszos törvényességi felügyeleti kérelmében foglalt sérelmek megvizsgálását. A feltett kérdéseket és kifogásokat figyelmen kívül hagyta, azok tárgyában nem foglalt állást. A Szabolcs-Szatmár Bereg Megyei Főügyészség a törvényesség érvényesülését vizsgálja a felügyeleti törvényességi eljárása keretében: a szabálysértési eljárás során azt, hogy az eljáró hatóságok határozatai és intézkedései minden szempontból megfeleltek-e a törvényesség követelményének. Vizsgálata eredményeképpen - mérlegelésétől függően - a szabálysértési eljárás törvényességét vagy törvénytelenségét állapítja meg. A kérelmet benyújtónak azonban joga van ahhoz, hogy a kérelmében foglaltakra teljes (minden sérelmére kiterjedően), korrekt választ kapjon. Általános és alapvető követelmény az eljáró hatóságok részéről, hogy a hozzájuk forduló állampolgárok beadványaira érdemben válaszoljanak, akkor is, ha egyetértenek az abban foglaltakkal, akkor is, ha nem. Különösen pedig akkor fontos a kérelmekben szereplő sérelmek külön-külön történő megválaszolása és a döntés megindokolása, ha az eljáró hatóság véleménye eltér a kérelmező által megfogalmazottaktól. Amennyiben ugyanis a hatóság nem tartja elfogadhatónak és teljesíthetőnek a kérelmező kérelmét vagy érvelését, erre döntésében részletes indokolással köteles utalni (természetesen ténybeli és jogi érvekkel indokolva döntését.) A kérelmezőnek joga van megismerni a hatóság döntésének indokait, a hatóságnak pedig döntéshozatala során kötelessége a kérelmező minden egyes, a sérelmezett eljárással kapcsolatos kérdésére választ adni.
Vizsgálatom eredményeképpen megállapítom, hogy a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészség az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogbiztonsághoz való jogból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal kapcsolatban alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott akkor, amikor törvényességi felügyeleti jogkörében a szabálysértési szervek határozatait és intézkedéseit nem vizsgálta meg abból a szempontból, hogy azok megfelelnek-e a hatályos jogszabályoknak.
	Megállapítom továbbá, hogy a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészség az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében foglalt jogbiztonsághoz való jogból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal kapcsolatban alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott akkor, amikor a panaszos törvényességi felügyeleti kérelmében foglalt sérelmek tárgyában nem foglalt állást.
	IV. A panaszosok a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság határozata ellen a Belügyminisztériumhoz benyújtott jogorvoslati kérelmét a hatáskörrel rendelkező Országos Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztálya bírálta el. A felügyeleti intézkedési jogkörben eljáró rendőr-főkapitányság döntését nem indokolta, csupán három mondatban közölte a panaszossal, hogy szabálysértési ügyét megvizsgálta, álláspontja szerint a szabálysértés panaszos általi elkövetése egyértelműen bizonyított, a szabálysértési eljárás során született jogerős határozat megalapozott, ezért felügyeleti intézkedés megtételére nincs lehetősége. Az Országos Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztálya döntésében nem tért ki a panaszos által megfogalmazott sérelmekre, magyarázattal nem szolgált arra, hogy a másodfokú határozatot miért tartotta kellően megalapozottnak, a szabálysértés elkövetését pedig kellően bizonyítottnak. A hatóság nem járt el kellő körültekintéssel a panaszossal szemben akkor, amikor döntését nem indokolta meg, csupán közölte a döntéshozatal eredményét. Az Országos Rendőr-főkapitányság igazgatásrendészeti Főosztálya eljárásával kapcsolatban az I. 2. b) pontban leírtakat jelen esetben is megfelelően irányadónak tartom.
Vizsgálatom eredményeképpen megállapítom, hogy az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogbiztonsághoz való jogból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal kapcsolatban alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot okozott az Országos Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztályának eljárása akkor, amikor a felügyeleti intézkedésesre irányuló kérelem nyomán kialakított álláspontját nem indokolta meg.
	V. A panaszos a Legfőbb Ügyészséghez benyújtott felügyeleti törvényességi kérelme nyomán a Legfőbb Ügyészség a kérelmet nem tartotta alaposnak, döntése során azonban csupán egyes, a panaszos által sérelmezett kérdések megválaszolására tért ki. A panaszos által felvetett kérdések közül a Legfőbb Ügyészség csupán az iratok, nyilatkozatok megismerésének lehetőségére vonatkozóan fogalmazta meg álláspontját. A panaszos egyéb, a szabálysértési eljárás során észlelt sérelmeinek megválaszolását a Legfőbb Ügyészség törvényességi  felügyelete során mellőzte. A Legfőbb Ügyészség eljárására a III. pont utolsó bekezdésében foglaltakat tartom megfelelően irányadónak.
Vizsgálatom eredményeképpen megállapítom, hogy a Legfőbb Ügyészség az Alkotmány 2.§ (1) bekezdésében deklarált jogbiztonsághoz való jogból fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott akkor, amikor a hozzá benyújtott felügyeleti törvényességi kérelem elbírálása során született döntésében csak részlegesen ad választ a kérelmező által sérelmezettekre. 

	VI. Sérelem tárgyát képezte végül a Hungária Biztosító Rt. Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Igazgatóságának eljárása, mely során a biztosítótársaság a károsultnak a kár értékét a jogerős határozat megszületése előtt már kifizette. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§ (1) bekezdése alapján az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A biztosítótársaság nem hatóság, és nem közszolgáltató, a biztosító és a biztosított között fennálló jogviszony polgári jogi jogviszony, ezért  megállapítom, hogy a biztosítótársaság eljárásának vizsgálatára nincs hatásköröm.

Ajánlások 
	Eljárásom során 2000. március 27. napján kelt levelemben az Országos Rendőr-főkapitányságtól segítséget kértem egy, a vizsgálat során felmerült kérdés megválaszolásában. A rendőrfőkapitány úr 2000. április 21. napján kelt válaszlevelében - a kérdés megválaszolása mellett - arról tájékoztatta hivatalomat, hogy tekintettel arra, hogy az iratokból nem tudta megállapítani, hogy a különböző szintű szabálysértési hatóságok az elkövető személyét milyen bizonyítékok alapján tudták kétséget kizáró módon megállapítani javaslatot tett a Legfőbb Ügyészségnek a lefolytatott szabálysértési eljárás felülvizsgálatára. A Legfőbb Ügyészségnek hivatalom 2000. június 23. napján előzetes egyeztetés alapján felülvizsgálatra megküldte a szabálysértési ügy iratait. A Legfőbb Ügyészség vizsgálata eredményeképpen 2000. június 29. napján kelt levelében arról tájékoztatott, hogy a szabálysértési ügy tárgyában felügyeleti intézkedést kezdeményezett az Országos Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztály Közlekedésigazgatási és Szabálysértési Osztályánál. Az Országos Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztály Szabálysértési és Közlekedési Igazgatási Osztálya a 3-406/4/1998. számú, 2000. július 24. napján kelt határozatában a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság, mint másodfokú szabálysértési hatóság által hozott 1989/1997. számú határozatot - a Nyíregyházi Rendőrkapitányság, mint első fokú szabálysértési hatóság 3505/1997. számú határozatára is kiterjedően - hatályon kívül helyezte és az eljárást az 1968. évi I. törvény 48.§ (1) d) pontja alapján - bizonyítottság hiányában - megszüntette, és egyben elrendelte a pénzbírság összegeként befizetett 4.000.-Forint S.R.részére történő visszautaltatását. Tekintettel az Országos Rendőr-főkapitányságnak az előbbiekben leírt intézkedésére, az első- és másodfokú rendőrhatóság határozatai tárgyában a tényállás tisztázatlansága miatt nem teszek ajánlást.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban:Obtv.) 20.§ (1) bekezdése alapján azonban felkérem
1. az Országos Rendőr-főkapitányt, hogy hívja fel a Nyíregyházi Rendőrkapitányság, a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőr-főkapitányság és az Országos Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztály Szabálysértési és Közlekedési Igazgatási Osztályának figyelmét a szabálysértési eljárás során hozott határozataikra, és felügyeleti intézkedéseikre vonatkozó jogszabályok következetes betartásának kötelezettségére.
2. Felkérem továbbá a Legfőbb Ügyészt, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az ügyészségek a szabálysértési eljárások során gyakorolt törvényességi felügyeleti feladataikat nagyobb körültekintéssel lássák el, különös tekintettel a kérelmezőknek a törvényességi kérelemben foglalt sérelmeikre való válaszadások igényére.
Kérem, hogy az ajánlás tekintetében kialakított érdemi állásfoglalásáról, illetve a megtett intézkedésről az ajánlás kézhezvételétől számított 30 napon belül szíveskedjék tájékoztatni.

Budapest, 2000. szeptember 30.

Gönczöl Katalin