OBH 3393/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos egy budapesti társasház közös képviselőjeként fordult hivatalunkhoz. A panasz szerint a társasházban több lakás bűncselekményre utaló körülmények között cserélt tulajdonost. A panaszos segítséget kért az általa megjelölt lakások eladásával, cseréjével kapcsolatos körülmények, visszaélések feltárásához.
	Sérelmezte azt is, hogy az előzőekben említettek miatt 1997-ben megkereste a Budapesti XIX. kerületi Ügyészséget, de az üggyel nem foglalkoztak, illetve szóban azt a felvilágosítást kapta, hogy "az érintett személyeknek kell a feljelentést megtenni". Végül kifogásolta, hogy a társasházban található egyik lakást a helyi önkormányzat kiutalta egy magánszemélynek pedig az nem önkormányzati lakás.
	A panasz alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz, továbbá a kérelem vagy panasz előterjesztéshez való jog sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el és tekintettel arra, hogy a panasz olyan adatot is tartalmazott, mely bűncselekmény elkövetésének gyanújára utalt, a beadványt megküldtem az Országos Rendőr-főkapitányság vezetőjének. A főkapitányt felkértem, hogy tájékoztasson a panaszban foglaltak alapján tett intézkedéseiről. Ezen kívül vizsgálatra kértem fel a legfőbb ügyészt és tájékoztatást kértem a Budapest XIX. kerület Polgármesteri Hivatal jegyzőjétől is.

Érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.).
Kérelem vagy panasz előterjesztéshez való jog (Alk. 64. §).

A vizsgálat megállapításai
	A panasz és a panaszos szóbeli meghallgatása alkalmával elmondottak alapján megállapítottam, hogy a beadványban foglaltak kivizsgálására, vagyis arra, hogy segítséget nyújtsak a panaszos által képviselt budapesti társasház egyes lakásainak eladásával, cseréjével kapcsolatos körülmények, esetleges visszaélések feltárásához, nincs hatásköröm. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény  (továbbiakban: Obtv.) 16. §. (1) bekezdése alapján ugyanis az országgyűlési biztoshoz valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos joggal összefüggő sérelem vagy ennek közvetlen veszélye esetén lehet fordulni. Ilyen esetekben is feltétel az, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket a panaszos már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A panaszos beadványa ezeknek a feltételeknek nem felelt meg, az országgyűlési biztos pedig nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy - mint az a panaszból kiderült - a panaszos által ismertetett lakásügyletek érvényességét vagy érvénytelenségét, illetve annak következményét vizsgálja.
	Tekintettel arra, hogy a panasz tartalmazott olyan adatot is, melynek alapján felmerült bűncselekmény elkövetésének gyanúja, a beadványt áttettem az Országos Rendőr-főkapitányság vezetőjéhez. Megkeresésemre a budapesti rendőrfőkapitány bűnügyi helyettese válaszolt, aki államigazgatási eljárás keretében folytatott vizsgálatot annak megállapítására, hogy történtek-e szabálytalan ingatlan adásvételek a panaszos által képviselt hétlakásos társasház lakásainak eladásakor.
	A főkapitány bűnügyi helyettese megállapította, hogy a szóban forgó társasházban hat lakás magán-, egy önkormányzati tulajdonban van. A rendőri vizsgálat során a ház több lakóját, köztük a panaszost is meghallgatták. A panaszos úgy nyilatkozott, hogy mintegy  három évvel ez előtt a házban lakott két olyan család, akik a többi lakó nyugalmát - hangoskodással, fenyegetőzéssel - zavarták. Ezek a családok engedély nélküli építkezést is folytattak ott, az udvaron pedig szemetet tároltak. Ezzel olyan állapotot teremtettek, hogy - eladási szándék esetén - a lakásokra lehetetlen volt vevőt találni. Egy másik lakó - aki 1997. nyarán vásárolta a lakást - ugyancsak elmondta, hogy volt olyan család a házban, amelynek életvitele zavarta a lakókat, a közös udvar rendjére nem vigyáztak. Miután ez a család elköltözött ez az állapot megszűnt. Végül voltak olyan lakók, akik egy-két éve vásárolták lakásaikat és szomszédjaikkal problémájuk nem volt, őket senki nem zaklatta, illetve senkitől nem kaptak ajánlatot a társasház valamely lakása megvásárlására.
A vizsgálat során megállapították azt is, hogy a társasház önkormányzati tulajdonú lakása szükséglakás, abban a vizsgálat idején nem lakott senki.
	A bűnügyi helyettes vizsgálata során beszerezte a társasház lakásainak tulajdoni lap másolatát és az adásvételi szerződéseket is áttekintette. Öt lakás esetében nem merült fel tulajdonos váltással kapcsolatos szabálytalanság. Egy lakásnak 1995-1997. között négy tulajdonosa volt, de az adásvételi szerződéseken feltüntetett vételi és eladási árak között nem volt feltűnő az értékkülönbség. Egy másik lakás - 1995-1997-ben - három esetben cserélt tulajdonost. Az adásvételi szerződésekben rögzített eladási és vételi árak közötti különbséget a lakás - a szerződésekbe is belefoglalt és a rendőrök által a helyszínen tapasztalt - felújításra szoruló állapota okozta. Ez utóbbi két lakás tulajdonosai az ország különböző részeibe költöztek, felkutatásuk és meghallgatásuk még folyamatban van.
	A bűnügyi helyettes az ügyben úgy foglalt állást, hogy a társasházból elköltözött családok viselkedésére visszavezethető, áron alul történő ingatlan adásvétel az utóbbi másfél évben nem történt és megszűntek a társasház lakóinak nyugalmát zavaró, korábban tapasztalt események is.
	Végül a bűnügyi helyettes tájékoztatott arról, hogy a panaszos 1998-ban már tett bejelentést a Budapesti XIX. kerületi Rendőrkapitányságra az általa képviselt társasház lakásainak eladásával, cseréjével összefüggésben. A jelen vizsgálat eredményéhez hasonlóan az akkori vizsgálat sem állapított meg bűncselekményre utaló körülményeket.
	A legfőbb ügyész tájékoztatása szerint a Budapesti XVIII. és XIX. kerületi Ügyészségen nem keletkezett ügyirat arról, hogy a panaszos a szóban forgó társasház képviselőjeként az ügyészséghez fordult volna. Az utóbbi három évben az ügyészség személyi állománya jelentősen módosult. Ezért nem tudta megállapítani, hogy a panaszos 1997-ben személy szerint melyik ügyészt kereste meg és a - panaszos által hivatkozott - szóbeli felvilágosítást kitől kapta.
	Megállapította a legfőbb ügyész továbbá, hogy a Budapesti XVIII. és XIX. kerületi Ügyészség közigazgatási jogi szakágát ellátó Budapesti XX, XXI. és XXIII. kerületi Ügyészséghez sem fordult a panaszos.
	A legfőbb ügyész elrendelte a panaszos üggyel kapcsolatos ügyészi meghallgatását is. A panaszos a rendőrségen elmondottakkal azonos tartalommal nyilatkozott annak a két családnak a többi lakót zavaró életmódjáról, akik azóta elköltöztek a házból. Elmondta azt is, hogy 1997-ben kereste meg az ügyben a kerületi ügyészség egyik ügyészét, akitől tájékoztatást kért arról, hogy van-e értelme a két család ellen eljárást kezdeményezni. Az ügyésztől azt a felvilágosítást kapta, hogy igen, ha vannak tanúi az ügynek. Beszélgetésük félig magán jellegű volt és az ügyész megpróbált neki segíteni.

A társasház lakásainak elidegenítésével, cseréjével kapcsolatban a panaszos is elmondta, hogy 1997-ben a Budapesti Rendőr-főkapitányságra is tett bejelentést. A főkapitányság az ügyet áttette a Budapesti XIX. kerületi Rendőrkapitányságra, mely rendőri szerv - az iratok áttanulmányozása után - úgy foglalt állást, hogy az ügyben bűncselekmény alapos gyanúja nem állapítható meg. Erről a panaszost értesítették.
	A legfőbb ügyész az ügyben nem talált okot semmilyen ügyészi intézkedésre. Megállapította ugyanis, hogy a panaszost 1997-ben meghallgató ügyész az ügyviteli szabályokat nem sértette meg azzal, hogy nem készített sem hivatalos feljegyzést, sem jegyzőkönyvet a panaszos tájékoztató bejelentéséről.
	A Budapesti XIX. kerületi Polgármesteri Hivatal jegyzője arról tájékoztatott, hogy a panasszal érintett társasházban - a rendőrség által megállapítottakkal összhangban - egy önkormányzati tulajdonú lakás van, a többi lakás - önkormányzati értékesítést követően - magántulajdonba került. Az önkormányzat a lakások eladását követően a tulajdonváltozásokat nem kísérte figyelemmel, így azokról nincs tudomása. A panaszos által megjelölt lakást 1992-ben idegenítette el az önkormányzat, a lakás jogi helyzetének rendezésében később nem működött közre.
	A megkeresett szervek vezetőinek válaszát elfogadtam. Megállapítottam, hogy az ügyben eljáró hatóságok mulasztást nem követtek el, illetve a panaszos kérelmei, panaszai alapján megtették a szükséges intézkedéseket. Összességében az ügyben az Obtv-ben megjelölt és az országgyűlési biztos fellépését lehetővé tevő alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg. A vizsgálatot befejeztem.

Budapest, 2000. április 11.

Gönczöl Katalin