OBH 3266/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Borza Bea

A vizsgálat megindulása

A panaszos azzal a kérelemmel fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettese folytasson vizsgálatot súlyos beteg unokája halálának körülményei feltárása ügyében. 

A nyolc éves gyermeket 1996 őszén rosszindulatú daganat miatt operálták, de a műtét utáni hosszú utókezelését követően a kisfiú 1997 nyarán meghalt.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16.§ (1) és 17.§ (1) bekezdése alapján a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jog (Alkotmány 70/D.§ (1) és (2) bek.) sérelmének gyanúja, valamint ugyancsak az Alkotmányban deklarált (67.§ (1) bek.) gyermeki jogok sérelmének veszélye okán folytattam vizsgálatot.

Mivel a gyermek nevelését és gondozását ellátó panaszos nagymama beadványában közölt információk nem voltak elégségesek a vizsgálat lefolytatásához megkerestem a beavatkozást végző Országos Idegsebészeti Tudományos Intézet főigazgató főorvosát, valamint a Budapest XVI. Kerületi Önkormányzat Gyámhivatala vezetőjét.

A megállapított tényállás

A panaszos kérelme, az Idegsebészeti Intézet vezetője, valamint a Gyámhivatal vezetője által rendelkezésemre bocsátott információk, és az iratokból feltárt körülmények alapján a következő tényállást állapítottam meg.

A kisgyermek gondozását, nevelését - édesanyja halálát követően - 1995 augusztusától panaszos nagymama látta el. (A gyámhatóság - 7/1014/07/95. számú - elsőfokú határozatával 1995. szeptember 18. napjával rendelte ki panaszost a gyermek gyámjának.) 1996 tavaszától több alkalommal volt beteg a gyermek, végül 1996. júniusban a Bethesda Gyermekkórházban radiológiailag rosszindulatúnak imponáló, agyvíz-keringés zavart okozó daganatot állapítottak meg. Panaszos állítása szerint az ő előzetes engedélye nélkül 1996. augusztus 29-én éjszaka a Bethesda Kórház Intenzív osztályáról a kisfiút elszállították, és - koponyaűri nyomásfokozódás gyanúja miatt - sürgősséggel felvették az Idegsebészeti Intézetbe. Az Intézet főigazgatója tájékoztatása szerint a másnap beérkező panaszosnak részletesen beszámoltak a gyermek állapotáról, a javasolt beavatkozásról, ám ő kétségbe vonta, hogy a CT felvétel valóban az ő unokája koponyáját mutatja, és a még jó életfunkciókat mutató, fennjáró gyermeket - a következményekről való felvilágosítást tartalmazó, illetve az azt tudomásul vevő igazolás aláírását megtagadva - elvitte a kórházból. A mindenre kiterjedő orvosi felvilágosítást tartalmazó ambuláns lapot panaszos lánya írta alá. Panaszos szándéka egyébként az volt, hogy szükség esetén a Szegedi Orvostudományi Egyetem Klinikájára viszi a gyermeket. Az Intézet vezetője - figyelemmel a gyermek állapotára - azonnal értesítette a gyámhatóságot.

Másnap - augusztus 30-án - a gyámhatóság intézkedésére ismét beszállították a gyermeket az Idegsebészeti Intézetbe. E ténnyel kapcsolatban azonban mind a panaszos, mind pedig a gyermek sorsát hivatalból ismerő gyámhivatal vezetője eltérően számolt be. Panaszos állítása szerint őt a lakásán a rendőrség, illetve a gyámhatóság munkatársai, és a jelen lévő védőnő "brutális" módon megfenyegette, a gyermeket pedig erőszakkal elvitték. Ezzel szemben a gyámhatóság - tekintettel a nagymama korábbi renitens, együttműködést megtagadó magatartására, valamint a kisfiú állapotának rohamos rosszabbodása miatti életveszély kialakulására - a 7/3340/02/96. számú határozatával 1996. augusztus 30-tól október 28. napjáig ideiglenes hatállyal intézeti nevelésbe utalta a gyermeket, egyúttal intézeti gyámot nevezett, aki az életveszélyre is tekintettel a sürgős műtéthez a szükséges beleegyezést haladéktalanul megadta. 

Az Idegsebészeti Intézetbe érkező gyermek állapota már - az előző napihoz képest - bizonytalanabbá vált, így a szükséges vizsgálatok elvégzése után a műtét időpontját - a lehető legrövidebb időn belül - 1996. szeptember 4. napjára kitűzték. Miután a beavatkozás elvégzésére az Intézet rendelkezett a gyámhatóságtól kapott engedéllyel, végül panaszos is beleegyezett a műtét elvégzésébe. Az Intézet igazgató főorvosa tájékoztatta panaszost a műtét kockázatairól, lehetséges következményeiről, beleértve a halált is.  

A műtét során rosszindulatú daganatot távolítottak el a kisfiú koponyájából, majd közel egy hónap elteltével a gyermeket további kezelésre a Bethesda Gyermekkórház Onkológiai Osztályára helyezték. A hosszas utókezelések ellenére a gyermek 1997. június 5. napján meghalt.

Panaszos beadványában az érintett egészségügyi intézményekről, a gyermek ápolásának minőségéről, illetve a halál váratlanságáról számolt be, kifogásolva mindvégig a gyermekkel való bánásmódot, valamint a halál bekövetkeztének - álláspontja szerint - tisztázatlan körülményeit. Állítása szerint nem kapott sem alapos felvilágosítást sem kellő tájékoztatást unokája állapotáról, halála okairól.

Jogszabályi háttér

1952. évi IV. törvény
a házasságról, a családról és a gyámságról

70. § A kiskorú gyermek szülői felügyelet vagy gyámság alatt áll.

98. § (1) Gyámság alá tartozik az a gyermek, akit átmeneti vagy tartós nevelésbe vettek, továbbá akit ideiglenes hatállyal nevelőszülőnél vagy gyermekotthonban, illetve más bentlakásos intézményben helyeztek el, és szülője ellen a szülői felügyelet megszüntetése iránt per van folyamatban [91. § (2) bek.].
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott esetben a gyámhivatal a gyermek részére gyámot rendel. Gyámul rendelhető a gyámi feladatok ellátására alkalmas
a) nevelőszülő,
b) gyermekotthon vezetője,

1972. évi II. törvény
az egészségügyről, egységes szerkezetben a végrehajtásáról szóló 16/1972. (IV. 29.) MT rendelettel
(1998. június 30-ig hatályban lévő szöveg)

Tv. 76. § (1) Az orvosnak az orvosi tevékenységet, (...) meg kell tagadnia, ha azt jogszabály tiltja, vagy ha azt jogszabályba ütköző cselekményhez kívánják igénybe venni. A gyógyszerész a nyilvánvalóan téves orvosi rendelvényre nem adhat ki gyógyszert.
(2) Az orvos – felettes szervének előzetes hozzájárulásával – a beteg gyógykezelését megtagadhatja, ha az a gyógykezelésre vonatkozó utasításokat huzamosabb időn át szándékosan nem tartja meg, továbbá, ha a beteg vagy gondozója az orvost tettleg vagy szóval megsérti. Sürgős szükség esetében azonban az orvosnak meg kell tennie mindazokat az intézkedéseket, amelyek a beteg életének megmentéséhez és gyógyulásához szükségesek.

1997. évi CLIV. törvény
az egészségügyről

12. §(3) Amennyiben a beteg az egészségügyi intézményt bejelentés nélkül hagyja el, a kezelőorvos ezt a beteg egészségügyi dokumentációjában feltünteti, továbbá, ha a beteg állapota indokolja, az intézmény elhagyásának tényéről értesíti az illetékes hatóságokat, valamint cselekvőképtelen, illetve korlátozottan cselekvőképes beteg esetén a törvényes képviselőt.

1997. évi XXXI. törvény
a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról

11. § (1) A gyermeki jogok védelme minden olyan természetes és jogi személy kötelessége, aki a gyermek nevelésével, oktatásával, ellátásával, ügyeinek intézésével foglalkozik.
(2) A gyermek alkotmányos jogainak védelmét az állampolgári jogok országgyűlési biztosa (a továbbiakban: biztos) a maga sajátos eszközeivel segíti, és ennek során
a) a biztos feladata, hogy a gyermek alkotmányos jogait érintő - tudomására jutott - visszaéléseket kivizsgálja, és orvoslásuk érdekében általános vagy egyedi intézkedéseket kezdeményezzen,

12. § (1) A gyermek szülője jogosult és köteles arra, hogy gyermekét családban gondozza, nevelje és a gyermeke testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges feltételeket - különösen a lakhatást, étkezést, ruházattal való ellátást -, valamint az oktatásához és az egészségügyi ellátásához való hozzájutást biztosítsa.
(2) A gyermek szülője jogosult arra, hogy a gyermeke nevelkedését segítő ellátásokról tájékoztatást, neveléséhez segítséget kapjon.

86. § (1) A gyám elősegíti a gyermek testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését, nevelését, és gondoskodik a gyermek teljes körű ellátásáról.

Érintett alkotmányos jog

1949. évi XX. törvény
A Magyar Köztársaság Alkotmánya

67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.

70/D.§ (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével,...valósítja meg.

A vizsgálat megállapításai

I.

A gyermek különleges helyzetéből fakadóan szükséges kiemelni jogainak egyetemes védelmét, illetve e jogok érvényesülésének feltétlen biztosítását. Az Alkotmánybíróság egy határozatában kiemelte, hogy "a gyermeknek az a joga, hogy az állam részéről a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemben és gondoskodásban részesüljön [Alkotmány 67. § (1) bekezdés] az állam alkotmányos kötelességét alapozza meg a gyermek fejlődésének védelmére." Ugyancsak az Alkotmánybíróság állapította meg, hogy "önmagának mindenki árthat, s vállalhat kockázatot, ha képes a szabad, tájékozott és felelős döntésre. A nagykorúaknak a jog be nem avatkozása széles lehetőséget ad erre, s az általános személyiségi jogból folyó jog az önmeghatározásra és cselekvési szabadságra [Alkotmány 54. § (1) bekezdés] garantálja ezt a lehetőséget. Az állam korlátozó gyámkodása csak a határesetekben alkotmányossági viták tárgya (a kábítószer élvezésének büntetésétől az eutanáziáig)." Figyelemmel arra, hogy az alapjogi bíráskodás a gyermekek esetében a különösen védendő státuszhoz fűződő jog feltétlen óvásából indul ki, az Alkotmánybíróság megállapította, hogy "maga az Alkotmány és nemzetközi egyezmények teszik állami kötelességgé a gyermek fejlődési útjának megóvását a veszélyektől és kockázatoktól, éppen annak érdekében, hogy felkészülhessen a felelős és tájékozott döntésekre, mihelyt életkorával vélelmezett érettsége erre képessé teszi." [21/1996. (V.17.) AB hat.]

Mindezekre tekintettel a különös védelem olyan evidenciának tekinthető, melyből következően a további értelmezés a helyettes országgyűlési biztos jelen vizsgálata során nem indokolt, ugyanakkor az ügy szempontjából mindenképpen kiindulópontként szolgál. (OBH 3331/1998. sz.)

Tekintettel azonban arra, hogy a történeti tényállás összefüggésben van a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos joggal, e jog jövőbeni feltétlen érvényesülésének érdekében szükséges felhívni az Alkotmánybíróság vonatkozó határozatának magyarázatát.

Az egészségügy rendszerét, az egészségügyi ellátás minőségét érintő kérdések vizsgálata során az országgyűlési biztos és általános helyettese többször hivatkozott az Alkotmánybíróság e tárgyban hozott döntéseire, az alapjogi értelmezés gyakorlati aspektusaira. Ezzel összefüggésben a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos alapjog az államnak azt az alkotmányos kötelezettségét jelenti, mely a nemzetgazdaság teherbíró képességéhez, az állam és a társadalom lehetőségeihez igazodva olyan gazdasági és jogi környezetet kell, hogy teremtsen, amely a legkedvezőbb feltételeket biztosítja a polgárok egészséges életmódjához és életviteléhez. E feltételeket konkretizálja egyebek között az Alkotmány 70/D. §-ának (2) bekezdésében írt rendelkezés, amely az állam kötelezettségévé teszi a megfelelő egészségügyi intézmények létesítését és az orvosi ellátás megszervezését. [56/1995(IX.15.) AB hat.]

II.

Az országgyűlési biztos vizsgálatának lehetőségét célzó előzetes elemzés során, a panasz alapjául szolgáló körülmények feltárása alkalmával arra kellett választ keresni, hogy a kizárólag orvosszakmai döntés, illetve az ezzel kapcsolatos eljárás - túl a szakma szabályain - megfelelt-e a hatályos jogszabályok követelményeinek, illetve nem sérti-e az alkotmányos jogokat. 

Az Országos Idegsebészeti Intézet, valamint panaszos unokájának kezelésében, gondozásában résztvevő egyéb egészségügyi intézmények, illetve a gyámhatóság szakembere valamennyien ismerték a család helyzetét, a gyermek állapotát, betegségének előrehaladott voltát. A csatolt dokumentumok alapján megállapítható volt, hogy a gyermek anamnézise, a diagnózist követő adekvát beavatkozás szükségességének megállapítása nem szenvedett késedelmet. 

Tekintettel arra, hogy az országgyűlési biztos és általános helyettese nem bírálhat felül kizárólag a medicina körébe tartozó kérdéseket, a vizsgálat során nem nyert bizonyítást panaszos kifogása az egészségügyi intézmények eljárásával kapcsolatban, noha természetesen a laikus hozzátartozó aggodalma méltányolható körülmény.

A vizsgálat során feltárt tényekre figyelemmel alappal állítható, hogy a gyermek nevelését, gondozását ellátó nagymama által kifogásolt körülmények - így például a gyermek elszállítása tartózkodási helyéről a rendőrség és a gyámhatóság közreműködésével - a gyermek érdekét szolgálta, illetve a súlyos státuszt eredményező daganat eltávolítása már oly időben történt, amikor az orvostudomány mai állása szerint a gyermek felépülése nem volt várható. 

Mindebből következően az egészségügyi szolgáltató intézmények eljárása során, az ellátás körülményeiből sem a panaszos, sem pedig unokája tekintetében nem állapítható meg a felhívott alkotmányos emberi jogokkal összefüggésben felmerült olyan sérelem, vagy sérelem veszélye, mely megalapozná az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettese számára az alapjogi vizsgálat során történő visszásság megállapítását,  

Budapest, 1999. április 30.

Polt Péter