OBH 3103/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	Egy jogi képviselő a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Rendőr-főkapitányságon 24/1997. bü. szám alatt indult nyomozással összefüggésben azt sérelmezte, hogy az általa képviselt siófoki székhelyű Bt. tulajdonát képező GDR 967 frsz-ú BMW típusú gépkocsit 1997. szeptember 18-án lefoglalták, de a lefoglalást - többszöri kérelme ellenére - nem szüntették meg. Véleménye szerint a hosszú ideje fenntartott kényszerintézkedés alapos ok nélkül korlátozza az általa képviselt Bt. tulajdonjogát.
	A panasz alapján - tekintettel a tulajdonjog és a jogorvoslathoz való jog sérelmének gyanújára - vizsgálatot rendeltem el. Ennek során beszereztem a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Rendőr-főkapitányság Vizsgálati Osztályától a panasszal kapcsolatos iratokat, döntéseket és áttanulmányoztam azokat az OBH jelentéseket, melyek hasonló tárgyú panaszokban készültek.

Érintett alkotmányos jog
A tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § /1/ bek.).
Jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § /5/ bek.).

A vizsgálat megállapításai
	A panasz és mellékletei, valamint a beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
	A Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Rendőr-főkapitányság Vizsgálati Osztálya 24/1997. bü. szám alatt orgazdaság és más bűncselekmények miatt rendelt el nyomozást ismeretlen - a nyomozás során ismertté vált - személyek ellen, mert alapos volt a gyanú arra, hogy az ország különböző területeiről jelentős, illetve különösen nagy értékű személygépkocsikat eltulajdonítottak és azokat a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Közlekedési Felügyeletnél - az alvázszám néhány karakterének megváltoztatásával - hamis vámokmányok és lopott személyi igazolványok felhasználásával forgalomba helyezték. Ezzel a módszerrel került forgalomba a panaszt előterjesztő védő által képviselt, siófoki székhelyű Bt-től lefoglalt GDR 967 frsz-ú BMW típusú gépkocsi is. A járművet - megkeresés útján - a Siófoki Rendőrkapitányság 1997. szeptember 18-án lefoglalta, majd azt - a nyomozást folytató főkapitányság - gépjármű és iü-i vegyészszakértővel megvizsgáltatta. A gépjármű azonosítói véleményt a szakértő 1997. október 6-án készítette el. A szakértő megállapította, hogy a szóban forgó gépkocsi alvázszáma hamisított, javított, átütött. Az 1998. július 22-én kelt vegyészszakértői vélemény is azt támasztotta alá, hogy a gépjármű forgalmi engedélyében az eredetitől eltérő típus, alvázszám és motorszám van feltüntetve.
	Az iratokból megállapítottam, hogy a lefoglalást szenvedő Bt. jogi képviselője több esetben kérte a gépkocsi lefoglalásának megszüntetését, de kérelmeit elutasították.
	Első esetben 1997. szeptember 22-én kelt átiratában kérte a védő a nyomozó hatóságot, hogy az általa képviselt Bt-től lefoglalt gépkocsi szakértői vizsgálatát - lehetőség szerint - minél előbb végezzék el, mert problémát okoz a Bt-nek, hogy nem használhatja a gépkocsit. Megállapítottam, hogy a kérésnek eleget tett a nyomozó hatóság, hiszen az általa kirendelt gépjármű azonosító szakértő 1997. október 6-án elkészítette véleményét. 
	
	Ezt követően a 1997. november 14-én kelt levelében kérte a jogi képviselő a Szolnoki Városi Ügyészség vezetőjétől a személygépkocsi lefoglalásának megszüntetését. Az ügyészség a B. 502/1997. számú, 1997. november 28-án kelt határozatában elutasította a panasznak minősített kérelmet. Az ügyészi határozat tartalmazta, hogy a lefoglalt jármű alvázszámának műszaki vizsgálata ugyan megtörtént, de a lefoglalás megszüntetésének jogszabályi feltételei még nem álltak fenn, a panasz (lefoglalás megszüntetése iránti kérelem előterjesztése) idő előtti volt. Határozatában az ügyész rámutatott arra is, hogy a Be. 102. § (1) és (2) bekezdéseiben foglalt jogszabályi feltételek kogens szabályok, szűk körűen határozzák meg a lefoglalt dologgal kapcsolatos döntési eljárást. A Be. 102. § (1) bekezdése szerint: "A lefoglalást meg kell szüntetni, mihelyt arra az eljárás érdekében nincs szükség. A lefoglalás megszüntetése helyett a más jogszabályban meghatározott módon kell eljárni, ha a lefoglalt dolog birtoklása jogszabályba ütközik."  A (2) bekezdés pedig így szól: " A lefoglalás megszüntetése esetén a lefoglalt dolgot annak kell visszaadni, akitől lefoglalták; a terheltnek, illetőleg annak, aki azt tőle átvette, azonban csak akkor lehet kiadni, ha kiadása iránt más nem jelentett be alaposnak látszó igényt, vagy ilyen igény az eljárás adataiból nem tűnik ki. Az utóbbi esetben a dolgot annak kell kiadni, aki a tulajdonjogát kétséget kizáró módon igazolta." Ezen jogszabályi rendelkezések ismeretében - az ügyész határozata szerint - a nyomozó hatóság a lefoglalás megszüntetéséről érdemben azért nem döntött, mert - lakcím változás miatt - azt a személyt még nem tudta kihallgatni, akitől a lefoglalást szenvedő Bt. a személygépkocsit megvásárolta. Az ügyész megállapította azt is, hogy ezen személy tanúkénti kihallgatása nem mellőzhető, mert tisztázni kell büntetőeljárásbeli szerepét. A határozat tartalmazta továbbá, hogy amennyiben a lefoglalt dolog származásával kapcsolatos körülmények tisztázódnak, a nyomozó hatóság haladéktalanul rendelkezik a lefoglalás megszüntetéséről.
	A panaszt előterjesztő védő a gépkocsi lefoglalásának mielőbbi megszüntetése érdekében 1998. március 11-én kelt levelében a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Rendőr-főkapitányság bűnügyi igazgatójához fordult, aki 1998. április 9-én kelt válaszában arról tájékoztatta a védőt, hogy a nyomozás során új elkövetési módszer merült fel. Ezért újabb gépjármű műszaki szakértő bevonása, illetve egyéb nyomozási cselekmény foganatosítása szükséges. A lefoglalás fenntartását a bűnügyi igazgató törvényesnek és indokoltnak tartotta.
	Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a bűnügyi helyettes által hivatkozott szakértői vizsgálat eredményeként készült el 1998. július 22-én - a fentebb már hivatkozott -  vegyészszakértői vélemény. 
	Az iratokból megállapítottam azt is, hogy a nyomozó hatóság 1998. szeptember 15-én hozott lefoglalást megszüntető határozatot, melyben a szóban forgó gépkocsi kiadását annak a biztosító társaság megbízottjának rendelte el kiadni - tehát nem annak akitől lefoglalta -, amely kártalanította a lefoglalt dolog - jelen esetben a gépkocsi - eredeti tulajdonosát. Ezen döntés ellen benyújtott panaszt a Szolnoki Városi Ügyészség elutasította. Ez ellen a Szolnok Megyei Főügyészséghez fordult a Bt. jogi képviselője. A főügyészség az 1998. december 4-én kelt B. 1122/1997. számú átiratában értesítette a jogi képviselőt, hogy a sérelmezett - rendőrségi, városi ügyészségi - határozatok felülvizsgálatára a nyomozati adatok alapján nincs törvényes alap. Rámutatott a főügyészség csoport vezető ügyésze arra, hogy a Ptk. 117. § (1) bekezdése értelmében, mely így szól: " Átruházással - ha a törvény kivételt nem tesz - csak a dolog tulajdonosától lehet a tulajdonjogot megszerezni.", a terhelttől történő vásárlás esetén - aki nem tekinthető tulajdonosnak - a vevő jóhiszeműsége ellenére sem válhat a dolog tulajdonosává. 

	A védő által képviselt Bt. -  a nyomozás adatai szerint - a lefoglalt gépkocsit nem kereskedelmi forgalomban vásárolta, ezért az ügyben a Ptk. 118. § (1) bekezdése sem alkalmazható. A hivatkozott norma szerint: "Kereskedelmi forgalomban eladott dolgon a jóhiszemű vevő akkor is tulajdonjogot szerez, ha a kereskedő nem volt tulajdonos." Ezekre is figyelemmel a csoportvezető ügyész helyesnek tartotta a nyomozó hatóság és a panaszt elbíráló ügyészség azon döntését, hogy a sértettet megillető gépkocsit az őt kártalanító biztosító társaságnak rendelte kiadni. 
	Az iratok között található a szóban forgó gépkocsi átadás-átvételéről szóló, 1999. április 30-án kelt nyilatkozat, mely szerint a biztosító képviselője a gépkocsit átvette a nyomozó hatóságtól.
	Előzőek alapján megállapítottam, hogy a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Rendőr-főkapitányság Vizsgálati Osztálya által 24/1997. bü. szám alatt folytatott nyomozás során a Bt. jogi képviselője által benyújtott panaszokat minden esetben - még a törvényes kereteken túl is - érdemben elbírálták az arra illetékes szervek, és nem okoztak a jogorvoslathoz való emberi joggal kapcsolatos visszásságot. 
	A hivatalunkhoz benyújtott panasszal összefüggésben szükségesnek tartom a Be. azon szabályát idézni, mely így szól: "101. § (1) A hatóság lefoglalja azt a dolgot, amely a) tárgyi bizonyítási eszköz, b) a törvény értelmében elkobozható, vagy c) amelynek a birtoklása jogszabályba ütközik. (...) A törvényben előírt esetekben tehát a lefoglalást foganatosítani kell, és az időbeli korlátozás nélkül fenntartható mindaddig, amíg arra az eljárás érdekében szükség van, igaz, mihelyt arra nincs szükség, a lefoglalást meg kell szüntetni (Be. 102. /1/ bek.). A törvény szabályozásáról általános jelleggel elmondható - és ezt már több jelentésemben megtettem (pl. OBH 3863/1998. számú jelentés) -, hogy hátrányos helyzetbe hozza a lefoglalás elszenvedőjét - aki nem feltétlenül a bűncselekmény terheltje -, mivel általa ellenőrizhetetlen, és akár korlátlan ideig fennálló körülményektől teszi függővé a kényszerintézkedés tartamát. A lefoglalás szükségességének időbeni korlátozása, illetve a nyomozó hatóságtól független hatóság általi rendszeres időközönként történő felülvizsgálata iránt korábban ajánlást tettem az igazságügyi miniszternek (OBH 3981/1996. számú ügy), aki ajánlásomat nem fogadta el. 
	A vizsgált ügyben összességében megállapítottam, hogy a gépjármű lefoglalása, illetve a - főkapitányság vizsgálati osztálya által azóta megszüntetett - kényszerintézkedésnek a lefoglalást szenvedő Bt. képviselője többszöri kérése ellenére történt fenntartása nem okozott visszásságot a tulajdonhoz való alkotmányos joggal összefüggésben. (Megjegyzem ugyanezzel a megállapítással fejeztem be a hasonló témakörű, már hivatkozott OBH 3863/1998. számú jelentésemet.)
	Vizsgálati megállapításaim teljessége érdekében fontosnak tartottam azt a kérdést is megvilágítani, hogy a nyomozó hatóság a büntetőeljárásban érintett gépkocsit a lefoglalás megszüntetése után nem a beadványt tevő védő által képviselt Bt-nek adta ki. Az OBH 6853/1997. számú ügyben már megállapítottam, hogy a törvény szabályozása - amely az egyébként kizárólagos bírói hatáskörbe tartozó tulajdoni kérdések eldöntésére kötelezi a nyomozó hatóságot - nem aggálytalan, adott esetben pedig a tulajdonhoz való alkotmányos joggal összefüggésben visszássághoz vezet. Ennek orvoslása érdekében tett ajánlásomat azonban az érintettek elutasították. Mivel a gépkocsit a jelen panaszt előterjesztő ügyvéd által képviselt gazdasági társaságtól foglalták le, de ez a társaság azt bűncselekmény gyanúsítottjától vette át, nem zárható ki, hogy vélt vagy valós tulajdonjoga visszásságként értékelhető sérelmet szenvedett. Ebben a vonatkozásban azonban vizsgálatomat nem folytattam, mivel a visszásság orvoslására nem rendelkezem további eszközökkel. Ugyanígy jártam el a már említett OBH 3863/1998. számú ügyben.

	Megállapításaimról - a jelentés megküldésével - a panaszt előterjesztő védőt értesítem. A jelentést - korábbi ajánlásaim alátámasztására - megküldöm az igazságügyi miniszternek és tájékoztatásul a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Rendőr-főkapitányság és a Szolnoki Városi Ügyészség vezetőjének.

Budapest, 1999. november 8.

Dr. Polt Péter