OBH 3041/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Kiss A.

Tárgy: a kényszergyógykezelés és az ideiglenes
kényszergyógykezelés végrehajtásáról

Az eljárás megindulása:

A panaszos az állampolgári jogok országgyűlési biztosához írt levelében a kényszergyógykezelések és ideiglenes kényszergyógykezelések az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézetben történő végrehajtásnak módját sérelmezte. Véleménye szerint ott az ápoltakkal alkotmányos jogokat sértő módon bánnak.

Érintett alkotmányos jogok és alkalmazott jogszabályok:

1. A Magyar Köztársaság Alkotmánya:

Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2.§ (1) bek.)
Emberi méltósághoz való jog (Alk. 54. § (1) bek.)
Legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § (1) bek)

2. 1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről (Eütv.)
3. 1995. évi CVII. törvény a büntetésvégrehajtási szervezetről
4. 1979. évi 11. tvr. a büntetések és intézkedések végrehajtásáról (Bvtvr)
5. 9/1979 (VI.30.) IM rendelet a kényszergyógykezelés és az ideiglenes kényszergyógykezelés végrehajtásáról
6. 106/1980. (IK 4.) IM utasítás az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet működéséről

A megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai:

A panaszos országgyűlési biztosához való fordulása előtt az országgyűlési biztos már egy másik panasz alapján általános vizsgálatot folytatott le az IMEI-ben. A továbbiakban ennek a vizsgálatnak a megállapításait ismertetem.

Az IMEI-t 1896-ban hozták létre a Kozma utcai börtön területén és annak ellenére, hogy független intézmény, börtönjellege mind a mai napig nem változott. Más hasonló intézet nincs az országban. Eredetileg is a mainak megfelelő funkció ellátására építették, a súlyos bűncselekményt elkövető pszichiátriai betegek elhelyezésére. Az intézetet a főigazgató főorvos irányítja, aki egy személyben büntetésvégrehajtási parancsnok is. 
Az intézet tulajdonképpen kettős feladatot lát el. Az elmemegfigyelés azokra a vizsgálati szakban lévőkre vonatkozik, akiknél felmerül pszichiátriai betegség gyanúja, míg a gyógyítás az ideiglenes vagy véglegesen kényszergyógykezeltek esetében történik. Ez utóbbiaknál a bírói határozat a büntethetőséget a pszichiátriai betegség miatt kizárta. A kényszergyógykezelteket évente felülvizsgálják és a bíróságok az igazságügyi elmeszakértői vélemény alapján döntenek a további kezelés szükségességéről. 
A parancsnokhelyettes tájékoztatása szerint annak ellenére, hogy már többször kezdeményezték, a bírók soha nem jönnek el az IMEI-be megtartani a felülvizsgálatot (ez pontosan az ellentéte a pszichiátriai osztályok gyakorlatának, ahol a bírói felülvizsgálat mindig a kórházban, a betegellátó osztályokon történik). A kényszergyógykezeltet is csak akkor szállítják a bíróságra, ha állapota ezt lehetővé teszi. Gyakorlatilag a bíróságok írott szakvélemény alapján döntik el, hogy szükséges-e valakinél a kényszergyógykezelés fenntartása, így nem érvényesülhet a betegek azon joga, hogy ügyükben személyesen meghallgassák őket. 
A női osztály 130 ágyas. A 20 ágyas termek mellett egy sor magánzárka alkotja az osztályt. Az ajtókon megfigyelő ablak és fém tolózár van. Ilyen van a nagy kórtermek ajtaján is, és látható, hogy használják is. A kórtermekben vagy a magánzárkákban csengő nincs. Ez azt jelenti, hogy ha az éjszakai órákra bezárják a beteget a kórterembe vagy a magánzárkába, bármilyen szándékos vagy véletlen baleset megtörténhet két "benézés" között. Az OBH 2255/1996. számú vizsgálat során, amelyet a pszichiátriai intézetekben, a betegek emberi és állampolgári jogainak érvényesülésével kapcsolatban folytattam, megállapítottam, hogy a pszichiátriai betegek bezárása valamint felügyelet nélkül hagyásuk - az egészségügyi ellátás alapvető szakmai normáinak megszegésén túl sérti a legmagasabb lelki és testi egészséghez fűződő jogaikat. 
Az IMEI-ben ápolt kényszergyógykezeltek többszörösen hátrányos helyzetben vannak úgy az egészséges elítéltekhez, mint a pszichiátriai betegekhez képest. Az ideiglenes kényszergyógykezeltek helyzete még rosszabb, mert rájuk a Be. 98. § (7) bekezdése alapján az előzetes letartóztatottakra vonatkozó korlátozásokat alkalmazzák. A fogvatartottakat megillető legtöbb kedvezmény nem jár nekik. A határozott időtartamú szabadságvesztés büntetéssel szemben ismeretlen a kezelésük időtartama. Felülvizsgálat nélkül tarthatók magánzárkában hónapokon keresztül. Hozzátartozóikkal csak szigorú felügyelet mellett találkozhatnak. Az orvosoknak nincsen tájékoztatási kötelezettségük velük szemben. A kényszergyógykezelés alatt álló betegek levelezését az intézet ellenőrzi. A leveleiket lezáratlan állapotban kell a nevelőnek átadni. A beérkezett leveleket a házirend szerint szintén ellenőrzik. Egyáltalán igen aggályos, hogy mennyiben vonatkozik rájuk az egészségügyi törvény X. Fejezete, amely a pszichiátriai betegek jogaival és kezelésbe vételük körülményeivel foglalkozik.  
A vizsgálat során megállapítottuk, hogy kényszergyógykezeltek nem telefonálhatnak, ellentétben az elítéltekkel, akik számára lehetőség van a telefonon történő kapcsolattartásra (az elítélt távbeszélő használatára a büntetés-végrehajtási intézet lehetőségei szerint jogosult, ez ellenőrizhető, az ellenőrzés lehetőségéről tájékoztatni kell). A tilalomnak jogszabályi alapja nincs. A házirend a látogatásra érkező hozzátartozók részére is előírja, hogy a magukkal hozott rádiótelefont a látogatás idejére értékmegőrző szekrényben helyezzék el. 
A hozzátartozónak telefonon kell bejelentkeznie, ha látogatóba akar jönni, és erre engedélyt kell kérnie. Tekintve, hogy sokan jönnek vidékről (országos intézetről van szó), bizonyos rugalmasság tapasztalható a látogatás idejének megállapításában. A látogatók időpontot kapnak, előzetes engedély nélkül nem engednek be senkit. A kényszergyógykezeltek nem érintkezhetnek hozzátartozóikkal felügyelet nélkül, ami lehetetlenné teszi, hogy személyes dolgaikat az ehhez szükséges intimitás mellett tudják megbeszélni. A látogatás nem az osztályon történik, hanem többszörös biztonsági felügyelet alatt, egy külön szobában. A látogatás alatt mindig jelen van a nevelőtiszt, osztályos nővér vagy ápoló és egy börtönőr is. Ez a biztonsági intézkedés a különösen veszélyesnek minősített betegekre vonatkozik.  
A kapcsolattartás másik formája a levelezés. Az Intézet megbízott főigazgatójának tájékoztatása szerint a beérkező leveleket szúrópróbaszerűen, felbontással ellenőrzik. A kimenő leveleket az ellenőrzés érdekében lezáratlanul kel leadni. A kényszergyógykezeltek levelezésére vonatkozó, az Alkotmánnyal és az egészségügyről szóló törvénnyel összhangban lévő törvényi szintű szabályozás nincs. 
A büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet 84. § (2) bekezdése szerint a kényszergyógykezelésre utalt betegre - a jogszabályban meghatározott eltérésekkel - az elmegyógyintézetben ápoltakra irányadó szabályokat kell alkalmazni. A jogszabály is minden esetben a "beteg" kifejezést használja a kényszergyógykezelttel kapcsolatban. Ez azt jelenti, hogy az IMEI-ben ápoltakra is az egészségügyi törvényben foglaltak az irányadók, különös tekintettel a pszichiátriai betegekre és jogaikra vonatkozó különös szabályokra. Az általános szabályoktól eltérést csak törvény állapíthat meg (1997. évi CLIV. törvény 4. § (2) bek.). A kényszergyógykezelés végrehajtásával foglalkozó legmagasabb szintű jogszabály - az 1979. évi 11. tvr. - a beteg felügyeletének (őrzésének) biztosításán kívül, eltérő szabályt nem tartalmaz. 
A kapcsolattartásról a 84. § (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a beteg hozzátartozóival és más személyekkel egészségi állapotára és az intézet rendjének biztosításához szükséges feltételekre figyelemmel, a külön jogszabályban meghatározott módon tarthat kapcsolatot. A külön jogszabály a kényszergyógykezelés és az ideiglenes kényszergyógykezelés végrehajtásáról szóló 9/1979. (VI.30.) IM rendelet. A rendelet 4. §-a szerint a beteg köteles az Intézet rendjét megtartani, hozzátartozóival, valamint az általa megjelölt és az Intézet által engedélyezett személyekkel levelezhet, látogatót hetenként fogadhat, csomagot hetenként kaphat. 
Az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet működéséről szóló 106/1980. (IK 4.) IM utasítás több, a betegek jogait érintő rendelkezése - az ideiglenes kényszergyógykezelésről és a beutaltak jogairól szóló 22. § (2) bekezdése, illetve a panaszokról és kérelmekről szóló 35. § - a csaknem teljes egészében hatályon kívül helyezett, kiüresedett 8/1979 (VI.30.) IM rendelet (Büntetés-végrehajtási Szabályzat) szabályaira hivatkozik. 
A tapasztalataink szerint az általános betegjogok érvényesíthetőségét a házirend, illetve a parancsnok utasításai, tilalmai szabályozzák. 
A büntetésvégrehajtási szervezetről szóló 1995. évi CVII. törvény szerint a kényszergyógykezeltekkel szemben csak testi kényszer alkalmazható. Kényszerintézkedésre kerülhet sor a vizsgálattal, illetve gyógykezeléssel szembeni aktív ellenállás leküzdésére, a beteg saját vagy más élete, testi épsége elleni támadásának elhárítására, az engedély nélküli eltávozás megakadályozására. Kényszerítő eszköz alkalmazása esetén a beteget jogorvoslati lehetőség illeti meg. A betegek részére adott Tájékoztató a kényszerítő eszközök használatával kapcsolatos tudnivalókat a következők szerint ismerteti: "Az elmegyógyászati tevékenységhez kapcsolódó és az egészségügyi törvényben megjelölt személyi korlátozások (pl. ágyhoz rögzítés) kényszerítő eszköz alkalmazásának nem minősülnek. Ezek a szabályok az intézeten kívüli szállítás, előállítás során is érvényesek. Ennek során a vezetőlánc használata nem kényszerítő eszköz, hanem biztonsági intézkedés." 
Az Eütv. 189. § (2) bekezdése szerint a pszichiátriai betegnek a jogai - egészségügyi ellátása során - csak az e törvényben foglaltak szerint, a feltétlenül szükséges mértékben és ideig, továbbá abban az esetben korlátozhatók, ha a beteg veszélyeztető vagy közvetlen veszélyeztető magatartást tanúsít. Az emberi méltósághoz való jog azonban ebben az esetben sem korlátozható. Az országgyűlési biztos eddigi tevékenysége során több olyan konkrét panasz is volt, melynek vizsgálata során az országgyűlési biztos megállapította, hogy a kezeltek emberi jogait a feltétlenül szükséges mértéket meghaladóan korlátozták az IMEI-ben. Az indoklás nélküli és a feltétlenül szükséges mértéket meghaladó korlátozás sértette a betegnek az emberi méltósághoz és a kapcsolattartáshoz fűződő jogait, illetve a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogát, ezáltal alkotmányos visszásságot okozott. 
Az Eütv. betegjogokra vonatkozó rendelkezéseitől való eltérés lehetőségének rendeleti szintű, sőt hatályon kívül helyezett jogszabályra hivatkozó miniszteri utasításban történő szabályozása, a betegek jogainak végső soron az Intézet házirendjében történő korlátozása sérti a jogállamiság és annak lényegi elemét képező jogbiztonság alkotmányos követelményét. 

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az IMEI vizsgálata során megállapított alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok orvoslására ajánlást tett az illetékes minisztériumoknak és az IMEI főigazgatójának. Az érintett szervek az országgyűlési biztos ajánlásait maradéktalanul elfogadták. 
Az IMEI helyzetének végső rendezése érdekében az országgyűlési biztos az Országgyűlés előtt tett 2000. évi beszámolójában javasolta, hogy az új büntetésvégrehajtási törvény megalkotása előtt az Országgyűlés vizsgálja meg a pszichiátriai betegek vagy ápolt fogvatartottak alkotmányos jogaival összefüggő sérelmek felszámolásának lehetőségét.

Budapest, 2000. június 5.

Gönczöl Katalin