OBH 2971/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása:

A panaszos azért fordult segítségért az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert az 1992. november 19-én benyújtott öregségi nyugdíj igényét a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a szükséges szolgálati idő hiányára hivatkozással elutasította, a két tanú által aláírt nyilatkozatot, melyben 1947. március 1-től december 31-ig és 1948. március 1-től 1949. február 28-ig terjedő időre szolgálati időt igazolt, nem fogadták el. A Fővárosi és Pest Megyei Egészségbiztosítási Pénztárnál kapott tájékoztatás alapján a hiányzó szolgálati időre megállapodást kötött a panaszos 79.000 forint egyidejű befizetésével, azonban a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság ezt sem fogadta el nyugdíja megállapításakor. A panaszos ügye intézése során tapasztaltakra tekintettel szükségesnek tartja megvizsgálni "a nyugdíjbiztosító általános ügyintézési mechanizmusát, hogy mi módon lehetne javítani azon, hogy az állampolgárokat kevésbé bürokratikusan, időhúzó és megalázó módon kezelje".

Érintett alkotmányos jogok:

Szociális biztonsághoz való jog [Alkotmány 70/E. § (1)-(2) bekezdés]
A jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelménye [Alkotmány 2. § (1) bekezdés]

Alkalmazott jogszabályok:

A társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. tv. (T.)
A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. tv. (Tb. tv.)
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIXI. tv. (Ob. tv.)

Megállapított tényállás:

A panaszos 1927-ben született, állandó lakása Ausztráliában van, első ízben 1992. november 16-án nyújtotta be öregségi nyugdíj igényét a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatósághoz. Az Igazgatóság a B.11-69728/1992/3. számú 1993. január 4-én kelt I. fokú határozatával az igényt elutasította azzal az indokkal, hogy az összes szolgálati idő 1943. június 1 - 1956. október 5. között megszakítással 8 év 127 nap, a társadalombiztosításról szóló 1978. évi II. tv. 39. § (1) bek. b.) pontjában meghatározott minimálisan szükséges 10 év helyett. 

A panaszos az 1993. június 22-én érkezett beadványában a határozat felülvizsgálatát és további szolgálati idő elismerését kérte, csatolva két tanú aláírásával ellátott nyilatkozatot, mely szerint 1947. március 1-től december 31-ig és 1948. március 1-től 1949. február 28-ig terjedő időben a Budapesti Orvostudományi Egyetem II. sz. Sebészeti Klinikáján dolgozott. Az Igazgatóság 1993. október 21-én kelt levelében tájékoztatta a panaszost, hogy a fenti szolgálati időt nem ismeri el, mert a társadalombiztosítási nyilvántartásban nem szerepel.

A Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság 1996. december 2-án kelt levelével arról értesítette a panaszost, hogy a szolgálati ideje 9 év 3 napra módosult, mivel további eljárásban az 1941. november - 1943. június közötti időt elismerték szolgálati időnek, azonban öregségi nyugdíjra továbbra sem jogosult.
A Fővárosi és Pest Megyei Egészségbiztosítási Pénztárnál, mint utólag megállapítható, téves tájékoztatást kapott a panaszos, mert a hiányzó szolgálati idő megszerzése érdekében 1998. január 22-én 58.26056/B. számon az 1996. szeptember 1-től 1997. december 31-ig terjedő időre megállapodást kötött a Társasvállalkozások Folyószámla Osztályán 79.000 forint egyidejű befizetésével.

A panaszos ezt követően 1998. január 26-án újabb nyugdíj igényt nyújtott be, melyet a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a B.11-2326/1998/5. számú I. fokú és a B.11-2326/1998/10. számú II. fokú határozatával a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvényre hivatkozással ismét a szükséges szolgálati idő hiánya miatt utasította el.
A határozat ellen a panaszos keresetet nyújtott be a Pesti Központi Kerületi Bírósághoz 21.K.65815/1998. számon, valamint méltányossági kérelemmel fordult a Nyugdíjbiztosítási Igazgatósághoz. Az Igazgatóság ekkor ismét felülvizsgálta a panaszos által 1993. június 22-én benyújtott tanúnyilatkozatot és elismerte szolgálati időnek a megjelölt 1947. március 1-től december 31-ig és 1948. március 1-től 1949. február 28-ig igazolt időt. Ezzel nyilvánvalóvá vált, hogy a panaszos már 1992. november 16-án az első ízben benyújtott nyugdíj igénye napján is rendelkezett az öregségi nyugdíjra jogosító feltételekkel. Nevezetesen 1991. január 1. előtt megszerzett 10 év szolgálati idővel és betöltötte az öregségi nyugdíjkorhatárt.

A Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság az 1998. augusztus 12-én kelt B.11-69728/1992/23. számon ismét II. fokú határozatot hozott, melyben az 1993. évi I. fokú határozatot megváltoztatta, valamint az 1998. évi I. és II. fokú határozatot hatályon kívül helyezte, az öregségi nyugdíjat azonban csak 1993. január 1-jétől állapította meg a nyugdíjminimummal azonos összegben. Az ügy megoldásának tartott fenti intézkedéséről a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a Pesti Központi Kerületi Bíróságnak a szükséges nyilatkozatot előterjesztette.
A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság B.11-69728/92/23. számú határozata alapján elszámolt 702.288 forinttal, amelyet a Pénzintézeti Központ számlájára 1998. augusztus 24-én átutalt. 1998. szeptember 1-jétől folyamatosan átutalták a megállapított nyugdíjat, amely havi 19.138 forint.

A Fővárosi és Pest Megyei Egészségbiztosítási Pénztár Igazgatójának - tájékoztatása szerint -  vizsgálatom során jutott tudomására, hogy a panaszos öregségi nyugdíjra vált jogosulttá. Ezért a befizetett 79.000 forintot a Pénztár részére visszautalta.

Vizsgálatom során összességében megállapítottam, hogy az Alkotmány 70/E. § (1)-(2) bekezdésében védett szociális biztonsághoz való joggal összefüggésben visszásságot okozott a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság akkor, amikor a panaszos 1992. november 16-án benyújtott kérelmét csak az 1998. augusztus 12-én kelt határozatában bírálta el, valamint akkor, amikor a jogos nyugdíj igényét csak 1993. január 1-jétől ismerte el. Visszásságot okozott a Fővárosi és Pest Megyei Egészségbiztosítási Pénztár akkor is, amikor tévesen és jogszabály ellenesen 1996. szeptember 1-jétől 1997. december 31-ig terjedő időre 79.000 forint befizetésével egyidejűleg a panaszossal megállapodást kötött. A Nyugdíjbiztosító által visszamenőleg elszámolt 702.288 forintnak és az Egészségbiztosító által tévesen bevételezett 79.000 forintnak kamatok nélkül való visszafizetése ugyancsak jogszerűtlen volt.

A vizsgálat során feltárt eljárási szabálytalanságok az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggésben is visszásságot okoztak, ezért az Ob. tv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem, hogy a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság vezetője vizsgálja felül a nyugdíjmegállapító határozatot és a jogszabálynak megfelelően állapítsa meg a jogosultság kezdő napját, gondoskodjék a kamat megállapításáról, illetőleg kifizetéséről, valamint hívja fel az irányítása alatt dolgozó munkatársai figyelmét a jogszabályok maradéktalan betartására.

Vizsgálatom során azt is megállapítottam, hogy a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1998. évi LXXXI. tv. (továbbiakban: Tny. tv.) késedelmi kamatra vonatkozó szabályai nem felelnek meg a jogállamiság és a jogbiztonság követelményeinek, illetőleg egymásnak ellentmondanak.

A szóban forgó Tny. tv. kifogásolt rendelkezései a következők:

   "78. § Ha az igény elbírálása, illetőleg a követelés érvényesítése után megállapításra kerül, hogy a bíróság által el nem bírált határozat (fizetési meghagyás) jogszabályt sért, vagy az igényt tévesen utasították el, illetve a nyugellátás vagy a követelés összegét tévesen állapították meg, a nyugellátást tévesen folyósították, akkor az illetékes nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv a határozat (fizetési meghagyás) közlésétől számított öt éven belül a határozatot (fizetési meghagyást) módosítja, illetőleg visszavonja.

  80. § (1) Ha az igény jogerős elbírálása után megállapítják, hogy az illetékes nyugdíjbiztosítási igazgatási szerv az eljárása során tévedett, mulasztott, vagy jogszabályt sértett és emiatt az igényt elutasították, vagy alacsonyabb összegű nyugellátást állapítottak meg, illetőleg folyósítottak, a hiba megállapításától számított öt éven belül járó összeget és a késedelmi pótlékkal azonos mértékű késedelmi kamatot ki kell fizetni."

Míg a Tny. 78. §-a a határozat közlésétől számított öt éven belüli, 80. §-a a hiba megállapításától számított öt éven belüli korrekciót, illetőleg késedelmi kamat fizetését teszi lehetővé (nem pedig a jogos igény megnyílásának napjától), továbbá nincs a törvényhelyek végrehajtásának, az ügyfél számára is elérhető, megismerhető szabályozása.

Az Ob. tv. 25. §-a alapján a Pénzügyminiszter Úrnak javaslom a jelenlegi szabályozás áttekintését követően a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1998. évi LXXXI. tv. 78. és 80. §-a olyan tartalmú módosítását, mely rendelkezik a kamatfizetésről és lehetővé teszik az egységes jogalkalmazást, megfelelő garanciát adva a jogállamiság és jogbiztonság érvényesüléséhez, továbbá tegye meg a szükséges intézkedéseket a Tny. tv. végrehajtási rendeletének megalkotására.

Budapest, 1999. június 1.

Gönczöl Katalin