OBH 2965/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Szécsi Mária

Az eljárás megindítása

A beadványt tevő azt kifogásolta, hogy Budapest Főváros IV. ker. Újpest Polgármesteri Hivatala mint I. fokú szabálysértési hatóság az általa csendháborítás miatt 1995. november 10-én tett feljelentés alapján az eljárást úgy folytatta le, hogy végül is azt 1997. november 19-i határozatával elévülés miatt megszüntette. Ezzel törvénysértések sorozata révén meghiúsította a panaszosnak azt a szándékát, hogy fellépjen a riasztóberendezésekkel a környék lakóinak nyugalmát indokolatlanul zavarók ellen.

Mivel a beadványban leírt sérelem összefüggésben áll az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság, az 57. § (1) bekezdésben megfogalmazott tisztességes eljárás követelményével, továbbá az egészséges környezethez (18. §) való joggal, az ügyben a vizsgálatot az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény       16. § (1) bekezdése alapján megindítottam. A beadványt tevő által csatolt iratok, továbbá Budapest Főváros Közigazgatási Hivatala vezetőjének felkérésemre lefolytatott vizsgálata alapján a következő tényállást állapítottam meg.

Megállapított tényállás

A panaszos mint sértett azért tett feljelentést az I. fokú hatóságnál, mert a lakóházával szemben levő Drogerie Markt üzlet hibásan beállított riasztó berendezése 1995. november 8-ról 9-ére és a 9-ről 10-ére virradóan csaknem egész éjszaka működött, és ezzel lehetetlenné tette a ház lakóinak nyugodt pihenését. Az I. fokú hatóság a feljelentés kézhezvételét követően intézkedéseket tett a felelősségre vonható személy megállapítására. Ennek alapján az üzlet üzletvezető-helyettese  - mint elkövető - ellen indult az I. fokú eljárás. 

Az I. fokú szabálysértési hatóság 1996. február 13-án tárgyalást tartott, amelyen az idézettek közül az üzletvezető-helyettes megjelent, a sértett nem. Őt a hatóság 1996. március 27-én levélben tájékoztatta a tárgyaláson elhangzottakról, aki erre 1996. április 16-i panaszában reagált. Ezt követően 1996. július 10-én ismét tárgyalást tartottak, de határozat nem született. A sértett 1996. szeptember 3-án az ügyészséghez fordult az eljárási szabálysértések miatt. Az ügyészség bekérte a hatóságtól az iratokat, majd 1996. október 10-én felszólalással és figyelmeztetéssel élt a jegyzőhöz. A jegyző 1997. november 7-i válaszában ezt elfogadta, és közölte: 1997. december 2-ára tárgyalást tűztek ki, ezen kerül sor az iratokban található határozat-tervezet kihirdetésére. 1997. december 2-án az üzletvezető-helyettesnek és a sértettnek az I. fokú hatóság ügyintézője átadta a határozatot, amely szerint a cselekmény nem szabálysértés, ezért az eljárást megszünteti. (A határozat kihirdetésére kitűzött tárgyalásról készült jegyzőkönyv az iratok közt nem volt.) A sértett 1996. december 16-án fellebbezést nyújtott be. A Fővárosi Közigazgatási Hivatal II. fokú hatóságként új eljárásra utasító határozatot hozott 1997. február 24-én. Az új I. fokú határozat 1997. május 22-én született, amely a 6 hónapos elévülési idő miatt szüntette meg az eljárást. A sértett fellebbezése nyomán 1997. július 21-én hozott II. fokú határozat megállapította: nem történt elévülés, és ezért a határozat hatályon kívül helyezésével egyidejűleg  új eljárásra utasította az I. fokú hatóságot. Egyúttal felhívta a figyelmet arra, hogy az ügyet a lehető legrövidebb idő alatt be kell fejezni, tekintettel az abszolút elévülési idő közeledtére. 

Az I. fokú hatóság 1997. október 29-én tárgyalást tartott (az elkövető és a sértett jelenlétében), de akkor határozatot nem hozott, hanem csak 1997. november  19-én, amikoris az abszolút elévülés (a cselekmény elkövetése óta 2 év eltelt) miatt az eljárást megszüntette.

E közben, 1997. július 10-én a jegyző a sértett levelére tájékoztatta őt egyebek között arról is, hogy miért csak 1996. decemberében kapta meg a szeptember 20-i megszüntető határozatot; az ugyanis az ügyészséghez megküldött iratok között volt.

A vizsgálat megállapításai

Az I. fokon eljáró hatóság több eljárási hibát vétett. Ismételten többhónapos késedelemmel tett eleget az új eljárást elrendelő II. fokú határozatnak, még akkor is, amikor az elévülés veszélyére az külön felhívta a figyelmet. A szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény (Sztv.) 52. § (5) bekezdése szerint: "A szabálysértési eljárást általában egyetlen tárgyaláson be kell fejezni, és az elsőfokú határozatot lehetőleg az eljárás megindításától számított harminc napon belül meg kell hozni." Ez irányadó az új eljárás lefolytatására is. Megsértették az Sztv. 63. § (3) bekezdését is, amikor a határozatot nem a tárgyaláson hirdették ki. Ezek a hibák azt követően is ismétlődtek, hogy miattuk az ügyészség fellépett. Súlyos eljárási hiba volt, hogy az 1996. december 2-i "tárgyaláson" az 1996. szeptember 20-i keltezésű határozatot adták át.

Az valóban kedvező változás, hogy - amint a jegyző asszony a panaszosnak írta - a feljelentést követő közel 2 évben a riasztó okozta csendháborítás nem ismétlődött, mert a berendezést megjavították. Ez azonban nem változtat azon a tényen, hogy sérelmet szenved a jogállamiság nagyon fontos eleme, a jog érvényesíthetősége (a jogvédelem), ha a hatóság mulasztása miatt az eljárás lehetősége megszűnik. Az állampolgárok ilyen, negatív tapasztalatai ártanak a jogszerű magatartás tanúsításának, az önkéntes jogkövetésnek is. A hatóság fellépése ebben az esetben sok ember sérelmét okozó cselekmény miatt maradt el.

Az ismertetett mulasztásokkal az I. fokú szabálysértési hatóság a szabálysértési törvényt megszegve az állampolgárnak a jelentés első részében felsorolt alkotmányos jogaival összefüggő sérelmet okozott.

Az, hogy a konkrét szabálysértési tényállás (17/1968. (IV.16.) Korm. r. 23. § csendháborítás) tartalmának megítélésében (mikor indokolatlan a riasztó berendezés zajkeltése, kinek mi a kötelessége a hiba elhárításában) az I. és II. fokú hatóság jogértelmezése eltért, nem lehet indok az eljárás ilyen mértékű  elhúzódására. Rámutat azonban arra, hogy a napjainkban nem ritka, új (a vagyonvédelemmel összefüggő) elkövetési mód esetére szükséges az egységes értelmezés, eljárási követelmények kialakítása és az érdekeltekkel (üzletvezetők, riasztók értékesítői, rendőrség) való megismertetése. Ez gyorsabbá teheti az eljárást, segítené az ilyen csendháborítás megelőzését is. Ebben a közigazgatási hivatal a rá vonatkozó szabályok (191/1996. (XII.17.) Korm. r. 14. §) szerint közreműködhet.

Ajánlás

A feltárt visszásságok miatt felkérem Budapest Főváros Közigazgatási Hivatalának vezetőjét,

kezdeményezzen fegyelmi eljárást a mulasztásban részes köztisztviselőkkel szemben,
vizsgálja meg - szükség szerint a rendőri szervek és az érintett szakmai szervek bevonásával -, hogy a hasonló ügyek intézéséhez milyen segítséget lehet adni, és kezdeményezze javaslatának megismertetését az érdekeltekkel.

Kérem, hogy ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásáról az 1993. évi LIX. törvény 24. §-a értelmében 60 napon belül szíveskedjék tájékoztatni. 

Budapest, 1999. június 1.

Dr. Polt Péter