OBH 2854/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Horváth Judit

A vizsgálat megindítása

A panaszos azt sérelmezte, hogy több esetben kért átmeneti segélyt  Békésszentandrás Polgármesteri Hivatalától, de kérelmét minden esetben elutasították. Mivel a panasz összefüggésbe hozható az Alkotmány 70/E. §-ában rögzített szociális biztonsághoz való joggal, ezért az ügyben vizsgálatot indítottam. Tájékoztatást kértem Békésszentandrás polgármesterétől, aki megkeresésemnek határidőben eleget tett.

A megállapított tényállás

A panaszos élettársával albérletben él. 1988. szeptember 1-től rendszeres szociális járadékban részesül, mivel munkaképesség csökkenése 50%-os, állandó ideggyógyászati kezelés alatt áll. Az átmeneti segély iránti kérelmeket, hol az ő, hol élettársa nevén nyújtották be. A panaszos havi 11.300-Ft, élettársa 10.600-Ft rendszeres szociális járadékot kap. 1992-től 1995-ig évente egy alkalommal részesültek átmeneti segélyben 3.000-3.000-Ft összegben. A panaszos 1997. szeptemberében  benyújtott átmeneti segély iránti kérelmét mind a szociális bizottság, mind másodfokon a képviselőtestület azzal utasította el, hogy az nem indokolt és az önkormányzat szűkös anyagi helyzete miatt sem tudnak támogatást adni. 1998. áprilisában  benyújtott átmeneti segély iránti kérelmét a szociális bizottság pedig azzal az indokkal, hogy az egy főre eső jövedelmük meghaladja a helyi szociális rendeletben meghatározott értékhatárt, szintén elutasította. A panaszos élettársa 1998. december 22-én 5.000-Ft átmeneti segélyben részesült.

A vizsgálat megállapításai

A vizsgálatom célja  annak megállapítása volt, hogy okozott-e a szociális biztonsághoz való  joggal kapcsolatos visszásságot a szociális bizottság, valamint a képviselőtestület, amikor a panaszos átmeneti segély iránti kérelmét elutasította.
A szociális igazgatásról és a szociális ellátásokról szól 1993. évi III. tv. 45. § (1) bekezdése szerint a települési önkormányzat képviselô-testülete a létfenntartást veszélyeztetô rendkívüli élethelyzetbe került, valamint idôszakosan vagy tartósan létfenntartási gonddal küzdô személyek részére a rendeletében meghatározott átmeneti segélyt nyújt.
A szociális igazgatásról és a szociális ellátásokról szóló helyi önkormányzati rendeletnek az elutasító határozatok meghozatalakor hatályban lévő változata szerint átmeneti segélyt azok a családok, személyek kaphatnak, akik létfenntartásukat veszélyeztető rendkívüli élethelyzetbe kerültek, valamint időszakos létfenntartási gondokkal küzdenek, ezért anyagi segítségre szorulnak, és a családban az egy főre jutó jövedelem az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 80 %-át, egyedülálló esetében 150%-át nem haladja meg. 
A  panaszos élettársával él együtt, az egy főre eső jövedelmük 10.995 Ft volt. Ez valóban  - ha csak csekély mértékben is - meghaladta a helyi szociális rendeletben meghatározott 10.960-Ft értékhatárt. A helyi rendelet lehetővé teszi, hogy különösen indokolt méltánylást igénylő esetben ettől az összeghatártól el lehet térni. A polgármester megkeresésemre arról tájékoztatott, hogy 1997-ben és 1998-ban egyrészt az önkormányzat szűkös anyagi helyzete miatt, másrészt azért utasították el a kérelmeket mivel a panaszos és élettársa a korábban kiutalt segélyeket nem megélhetésük biztosítására használták fel. Megállapítottam, hogy panaszos azon állítása, mely szerint valamennyi átmeneti segély iránti kérelmét elutasították nem felelt meg a valóságnak. A helyi önkormányzat több éven keresztül évi rendszerességgel támogatta őket. A panasz hivatalomhoz való eljuttatása után az önkormányzathoz benyújtott újabb kérelemre szintén kaptak átmeneti segélyt. Az 1997-es és 1998-as  kérelmek elutasítása során betartották  szociális törvény és a helyi szociális rendelet előírásait, azonban a határozatok indokolása nem mindenben felelt meg az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. tv. 43. § (1) bek. c. pontjának. Az indokolás tartalmazza a közigazgatási szerv által megállapított tényállást, az elfogadott bizonyítékokat, az ügyfél által felajánlott de mellôzött bizonyítékokat, a mellôzés okát. Az indokoló rész tartalmazza a határozat alapjául szolgáló jogszabályok megjelölését (nem csupán a jogszabály számára, a paragrafus és a bekezdés számra történô utalást, hanem az érthetôség érdekében a jogszabály tárgyának és a hivatkozási alapot képezô szabálynak a tömör felidézését is). Mindezek feltüntetése az indokolásban azért nélkülözhetetlen, mert a közigazgatási szerv csak így tud nyomatékot adni döntésének azáltal, hogy meggyôzô erôvel (különösen elutasító, vagy kötelezettséget elôíró határozatnál) fokozza az ügyféli önkéntes jogkövetést. "Ha a határozatot a közigazgatási szerv jogszabályban biztosított mérlegelési jogkörében hozta, a határozat indokolásából a konkrét ügyben mérlegelt, figyelembe vett vagy figyelmen kívül hagyott tényeknek ki kell tűnniük, nem elegendô általános szempontokra hivatkozni." (Komárom-Esztergom Megyei Bíróság 2.Pf.20.451/1993.)
A fentiek alapján megállapítottam, hogy az elutasító határozatok indokolása általános jellegű volt. Az 1997-es elutasító határozatban a "nem indokolt" kifejezés nem elegendő elutasítási ok. Az 1998-as elutasító határozatból pedig nem derül ki, hogy a helyi szociális rendeletben meghatározott értékhatár csekély túllépése esetén, miért nem lehetett az adott esetben különösen indokolt, méltánylást igénylő körülményt figyelembe venni. Így a kérelmet benyújtók számára nem válik érthetővé, hogy mik azok a körülmények, melyek elutasításra adnak okot, illetve méltánylást érdemelnek.
A határozatok indokolásának fenti hiányosságai a jogbiztonsághoz való jog sérelméhez vezetnek. A jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság megköveteli azt is, hogy a jogalkalmazók - különösen a közigazgatási szervek - a jog előírásait ne csak betartassák, hanem maguk is betartsák. Egyébként nem érvényesülhet a jogbiztonsággal szemben fennálló az a követelmény, hogy a jogalanyok a magatartásukat a jog előírásaihoz tudják igazítani. A szociális bizottság és a képviselőtestület azzal, hogy a határozataik indokolása nem felelt meg az Áe. vonatkozó előírásainak visszásságot okoztak az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogbiztonsághoz való joggal összefüggésben.

Kezdeményezés

Az okozott visszásság jövőbeni elkerülése érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 21. § (1) bekezdése alapján felkérem a polgármestert, hogy a szociális támogatások körében hozott elutasító határozatok indokolásánál a jövőben az Áe. idevonatkozó előírásait maradéktalanul tartsák be.

Budapest. 1999. szeptember 9.

Gönczöl Katalin