OBH 2826/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása

A panaszos a vak személyi járadéka megállapításával kapcsolatos problémája miatt fordult segítségért az állampolgári jogok országgyűlési biztosához. 1996. január óta próbálja ellátását megállapítani, mert súlyos látáscsökkenéssel küszködik, magas vérnyomása és egyéb betegségei vannak.

A panaszos részére a Salgótarjáni Megyei Jogú Város Polgármesteri Hivatala 23673-2/1997. számú, 1997. október 29-én kelt határozatával 1996. november 1 - december 31 közötti időszakra havi 4.600 Ft, 1997. január 1 - október 31 időszakra havi 5.300 Ft vak személyi járadékot állapított meg. Miután a megállapítás utólag történt, a járadék egyösszegű folyósítására intézkedtek. Az intézkedés alapja a Balassagyarmati Városi Bíróság eljárása során igénybe vett igazságügyi orvos szakértő szakvéleménye volt. Az ítéletet a panaszos 1997. február 28-án vette kézhez, s noha két ízben is írt a hivatalba, az ellátást csak októberben állapították meg. A panaszos 1997. április 2-án benyújtott igényét pedig elutasították.

Érintett alkotmányos jogok

Jogbiztonsághoz való jog (Alkotmány 2. §)
Szociális biztonsághoz való jog [Alkotmány 70/E § (1)-(2) bekezdés)
Közigazgatási Kollégium 22. sz. áf.

Alkalmazott jogszabályok

A vakok személyi járadékának bevezetéséről szóló 1032/1971. (VII.14.) Korm. határozat végrehajtásáról szóló 6/1971. (XI.30.) EüM rendelet.

Megállapított tényállás

A panaszos 1996. január 1-jén kelt levelében azzal a kéréssel fordult a Salgótarján Megyei Jogú Város Polgármesteri Hivatalához, hogy látáscsökkenését szakorvosi bizottsággal állapíttassák meg. Látásproblémákkal küszködik, idős, cukorbeteg, magas vérnyomása és egyéb betegségei vannak. Özvegyen, egyedül él.

A Polgármesteri Hivatal Szociális és Egészségügyi Osztálya II.20023/1996. számú, 1996. január 17-én kelt határozatával panaszost a szemész szakfőorvosi vizsgálatra beutalta és a szakvélemény beérkezéséig az eljárást felfüggesztette.
1996. április 22-én a területi vezető szemész szakfőorvos megállapítása szerint "állapota nem végleges" és vak személyi járadékra "nem jogosult", mivel a látáscsökkenés mértéke nem éri el a rendelet szerinti mértéket.
A Szociális és Egészségügyi Osztály II.20023-2/1996. számú 1996. május 9-én kelt határozatával a vakok személyi járadék iránti kérelmet elutasította.

A panaszos fellebbezésére a Nógrád Megyei Közigazgatási Hivatal az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Orvos Szakértői Intézete II. fokú orvosi bizottsága szakvéleménye alapján a 11.102/1996. számú 1996. július 25-én kelt határozatával az I. fokú határozatot helybenhagyta. A Balassagyarmati Városi Bíróság az 1997. február 11-én kelt P.21.324/1996/8. számú ítéletével a panaszos keresetét szintén elutasította (jogerős 1996. április 16-án). Az ítéletet magalapozó igazságügyi orvos szakértő véleménye az előző orvosi szakvéleményeket megerősítette, de azt is megállapította, hogy a vizsgálat időpontjában (1996. december 9.) már a látásromlás 85 %-os volt, a vizsgálat előtti 4-6 héttel érhette el azt a mértéket, amely alapján a panaszos a 6/1971. (XI.30.) EüM. rendelet szerint a vakok személyi járadékára jogosult.

A panaszos egy állandóan rosszabbodó szemészeti betegségben szenved, melynek lényege az éleslátás helyének érelmeszesedése okozta elfajulása és a látóideg érelmeszesedés okozta károsodása. A bíróság felhívta a panaszos figyelmét arra is, hogy az újabb szakvélemény alapján kérheti a Polgármesteri Hivataltól az ellátás megállapítását. A panaszos 1997. április 2-án benyújtott kérelmét a Polgármesteri Hivatal Szociális és Egészségügyi Osztálya  nem bírálta el, hanem 1997. május 20-án megküldte a bíróság ítéletét a szemész szakfőorvosnak azzal, hogy adjon  szakvéleményt arra vonatkozóan, hogy a járadék határozott vagy határozatlan időre állapítható-e meg.

1997. szeptember 18-án kelt orvosi vélemény a csökkentlátást 75 %-ban állapította meg azzal a megjegyzéssel, hogy szürke hályog eltávolítás és műlencse beültetés állapotán javíthat, így állapota nem végleges és a vakok személyi járadékára nem jogosult.

A Szociális és Egészségügyi osztály 23673-2/1997. számú, 1997. október 29-én kelt határozatával panaszosnak 1996. november 1 - december 31. között havi 4.600 Ft, 1997. január 1 - október 31. között havi 5.300 Ft járadékot állapított meg az igazságügyi orvos szakértő szakvéleményére alapozva (a panaszos március 5-én kapta meg postán), ugyanakkor az 1997. áprilisában ismételten beadott kérelem elbírálásánál (az indokolás szerint) már a legutolsó orvosi szakvéleményt (75 %-os csökkentlátás) vette figyelembe. A panaszos a határozat ellen nem nyújtott be fellebbezést.

Ezt követően többszöri levélváltásra került sor, a Polgármesteri Hivatal 1998. április 18-án kelt levelében arra hívta fel a panaszos figyelmét, hogy ha szembetegsége 1997. októbere óta - kezelőorvosai által igazoltan - rosszabbodott, akkor ismételten igényelheti a megyei szemész szakfőorvos elé utalását.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa megállapította, hogy az eljárás során többször sérült a panaszos jogbiztonsághoz és szociális biztonsághoz való joga.

Az igazságügyi orvos szakértő megállapítása ellenére, mintegy azt "felülvizsgálva", az 1997. szeptember 18-ai szemész szakorvosi vélemény nem végleges állapotú, vaksági segélyre nem jogos állapotot állapított meg. Az anamnézis szerint "1996. 04. 22-én első fokon, 1996. 07. 17-én másodfokon, bírósági tárgyalás után megállapítást nyert, hogy vakjáradékra nem jogos, de állapot-rosszabbodás lehetősége fennáll, ezért újabb vizsgálat szükséges".

Az Önkormányzat tehát két orvosi szakvéleményre alapozva hozta meg a 23673-2/1997. számú határozatát, saját maga számolva ki a megállapítás intervallumát (az igazságügyi orvos szakértői és az újabb orvosi szakvélemény között időre). Az ellátást egy évre, 1996. november 1-től 1997. október 31-ig állapították meg az 1997. április 2-i kérelem alapján.

Jogértelmezésük alapján a határozattal egy egy éves időszakot lezártak. A jogalkalmazásban azonban ellentmondás tapasztalható. Egyrészt az első fokú határozat, majd fellebbezés alapján a II. fokú határozat, majd bírói út igénybevételével lezárult egy eljárás. Ennek eredménye minden fokon elutasítás volt.

Ugyanakkor az "orvosi véleményben" változás történt. Az igazságügyi orvos szakértő olyan látásromlást állapított meg más diagnózissal, mely már a panaszost az ellátásra jogosulttá tette. A bíró tájékoztatásának megfelelően a panaszos újabb kérelmet terjesztett elő, bizakodván az igazságügyi orvos szakértő véleményében. De erre a kérelemre újabb szemész szakfőorvosi vizsgálat következett, mely szerint ismét nem jogosult az ellátásra. Tehát az újabb alapeljáráshoz kétféle orvosi szakvéleményt vettek figyelembe.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az eljárás indokolatlan elhúzódását is megállapította. Az 1997. április 2-án benyújtott igényről, az 1997. április 16-án jogerőssé vált bírói ítélet ellenére, az Önkormányzat csak 1997. október 29-én hozta meg határozatát, melynek oka, hogy az ítéletet értelmezésre megküldték a szemész főorvosnak, aki csak 1997. szeptember 18-án közölte "véleményét".

A panaszosnak a jogbiztonsághoz és szociális biztonsághoz való jogát az indokolatlanul elhúzódó eljárás mellett a következő szabályozás, illetve annak értelmezése eredményezte. A 6/1971. (XI.30.) EüM rendelet 3. § (1) bekezdése értelmében "A rendelet alkalmazása során vaknak kell tekinteni azt a személyt, akiről a rendelet 3. számú mellékletben foglaltak alapján megállapítják, hogy látását tartósan (egy év), illetőleg véglegesen elvesztette".

A 3. számú melléklet utolsó bekezdése szerint "A szürke hályog műtéttel való gyógyíthatósága kérdésében a megyei, fővárosi vezető szemész szakfőorvos állásfoglalása az irányadó. Vakok személyi járadékára az a személy jogosult, akinek műtéti gyógyítását a szakfőorvos nem tartja indokoltnak".

A hatályos jogszabály értelmében a nem végleges állapotú, azaz évenkénti felülvizsgálatra kötelezett személyi járadékát - az 1994. évi jogszabályi módosításra tekintettel az évenként megismételt orvosi szakvélemény alapján, évente ismételten kell megállapítani az adott évben érvényes - jogszabályban rögzített - összegben. 

A 7. § (3) bekezdése értelmében "Ha a járadékban részesülő személy állapotában javulás következik be, a látás mértékének megállapítása végett új keletű szakorvosi bizonyítványt kell bekérni".

Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa, az 1993. évi LIX. tv. alapján harminc napos határidőben történő válaszadással

- felkéri a Szociális és Csalávédelmi Minisztert a vakok személyi járadékának bevezetéséről szóló 1032/1971. (VII.14.) Kormányhatározat végrehajtásáról szóló 6/1971. (XI.30.) EüM rendelet felülvizsgálatára, nevezetesen arra, hogy a 22. számú Közigazgatási Kollégiumi állásfoglalásnak megfelelően, annak analógiájára a vakok személyi járadéka tekintetében alkalmazható legyen. Ennek értelmében az igény bejelentése esetén annak érdemi vizsgálatára az elutasító határozat jogerőre emelkedését követő egy éven belül  lehetőség  van,  ha az igénylő az igazságügyi orvos szakértő véleményével igazolja, hogy egészségi állapota az elutasító határozatot követően rosszabbodott (újabb szakfőorvosi vélemény nélkül),

- felkéri az 1957. évi IV. törvény 71. §-a alapján a Nógrád Megyei Közigazgatási Hivatal Vezetőjét a Salgótarjáni Megyei Jogú Város Polgármesteri Hivatal Szociális és Egészségügyi Osztálya eljárásának jogszerűség szempontjából történő vizsgálatára a következő kérdésekben:

 1.  Hogyan értelmezhető az igazságügyi orvos szakértői vélemény a nyilvánvalóan ellentétes diagnózis esetén?

 2. Megilleti-e az ellátás a panaszost 1996. november 1-től 1997. október 31-ig terjedő   időszakra az igazságügyi orvos szakértői vélemény alapján?

Budapest, 1998. szeptember 30.

Gönczöl Katalin